П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6019/19	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,
                 суддів:   Семенюка Г.В.,
                               Домусчі С.Д.,
секретар -  Цехмейстренко Ю.В.,

за участю:
представника  позивачів -  Дробінової І.В.,
представника Одеської міської ради ,   виконавчого комітету Одеської міської ради           - Голуб А.С., 
представника ДБП "Урожай" - Ричкова М.Ю..

          розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Одеського окружного адміністративного суду  від 27 лютого 2020 року по справі № 420/6019/19 за позовом ОСОБА_1 ,   ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,   ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Одеської міської ради,  Виконавчого комітету Одеської міської ради,     Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, треті особи: Державне багатопрофільне підприємство "Урожай", Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, Департамент міського господарства Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулись з вищевказаним адміністративним позовом у якому, з урахуванням уточнень, просили:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо неприйняття рішення про передачу спірного будинку в АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: гуртожиток (житловий будинок) у АДРЕСА_1 , разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують це будинок;
- зобов`язати Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради винести на голосування питання щодо прийняття у комунальну власність житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивачі та їх сім`ї багато десятків років проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.09.2019 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві державної власності Міністерству аграрної політики та продовольства. Згідно з відповіддю Фонду державного майна України на адвокатський запит від 02.09.2016 № 10-05-04503, орган управління зазначеного будинку - Міністерство аграрної політики та продовольства України, балансоутримувач - ДБП "Урожай". Окрім цього, вказано у позові, відповідний факт встановлено також рішенням Приморського суду міста Одеса від 06.12.2016 по справі № 522/19436/15-ц.
Як зазначено у позовній заяві, Міністерство аграрної політики та продовольства України знаходиться у стані припинення, та згідно з Постановою КМ України "Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" від 02.09.2019  № 829 Міністерство аграрної політики та продовольства України було реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства. У п.6 вказаної Постанови зазначається, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками майна, прав та обов`язків органів, які реорганізуються, тому вказують позивачі, у даному позові Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства є відповідачем по справі як правонаступник Мінагрополітики та продовольства.
Позивачі вказують, що протягом останніх кількох років вони неодноразово зверталися до Фонду державного майна з письмовими заявами щодо надання інформації стосовно житлового будинку, а також до Міністерства аграрної політики та продовольства України  та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо ініціювання безоплатної передачі житлового будинку у комунальну власність територіальної громади міста Одеса для його подальшої приватизації. На всі звернення та заяви позивачі отримували відповіді з не відповідними реальним фактам доводами, що тільки відтерміновували початок дій державних органів та реалізацію їхніх  прав на приватизацію будинку.
Позивачі також  зазначали, що починаючи з 1991 року і до цього часу, повністю нехтуючи нормами, будинок так і не було передано Міністерством агрополітики та продовольства України в комунальну власність й відповідно Одеська міська рада не прийняла такий будинок у комунальну власність, через що позивачі як жителі не можуть реалізувати своє право на приватизацію, хоча є законними володільцями.
З посиланням на обставини подання цивільного позову по справі № 522/6818/17 та закриття провадження по даній справі Верховним Судом, у позові вказано, що після постанови ВС, позивачі заново звернулись до Мінагрополітики для ініціювання питання про вирішення спору в позасудовому порядку та в останній заяві від 31.07.2019 до Мінагрополітики та продовольства України була поставлена конкретна вимога - ініціювати процес передачі та прийняти рішення про передачу безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме житловий будинок (гуртожиток) за адресою: АДРЕСА_1 разом з об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок. На дану заяву Міністерством було надано відповідь-відмову від 29.08.2019 з вимогами, які мають бути виконанні жителями, на думку Міністерства для можливості передачі оспорюваного будинку, а саме: "надати Міністерству техніко-економічне обґрунтування забезпечення ефективного використання майна за цільовим призначенням з визначенням обсягів та джерел фінансування видатків на його утримання, добудову, реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний та поточний ремонт; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів, права на які підлягають державній реєстрації; згоду Одеської міської ради та узгоджених пропозицій з балансоутримувачем".
На думку позивачів, така відмова Мінагрополітики та продовольства України є безпідставною та необґрунтованою із наступних причин.
Так, щодо надання техніко-економічного обґрунтування позивачі вказують, що відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного Комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 балансоутримувач - власник або юридична особа, яка за договором із власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом, тому така вимога до жителів гуртожитку є некоректною і має бути висловлена Міністерством до ДПБ "Урожай".
Щодо надання згоди Одеською міською радою до ініціювання рішення Міністерством, то позивачі вказують, що згода у розумінні цього слова є реакцією на певне рішення, яке відповідно до законодавчих вимог повинен прийняти уповноважений орган управління - Міністерство аграрної політики та продовольства України, а тому Одеська міська рада не може надати згоду (відреагувати) на неіснуюче рішення Міністерства. 
Щодо надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів, права на які підлягають державній реєстрації, то позивачі вказують, що на даний момент реєстр нерухомого майна є відкритим і Міністерство може самостійно отримати будь-яку інформацію про оспорюваний будинок та не може посилатись на це, як на підставу для відмови у вирішенні питання, яке ставили мешканці вказаного будинку.
Щодо узгодження пропозицій про передачу балансоутримувачем будинку (ДБП "Урожай), то позивачі посилаються на положення статті 3, частини 3 статті 4-1 Закону України  "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" та зазначають, що з вищезазначеного можна зробити висновок, що відповідь Міністерства вказує на небажання державного органу виконувати визначені законом зобов`язання щодо прийняття рішення про ініціювання передачі житлового будинку з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси та відтермінування прийняття цього рішення шляхом зобов`язання громадян-мешканців гуртожитку виконувати вимоги, які або взагалі не належать до компетенції жителів (і відповідно - у них немає можливості ці вимоги виконати), або прийняття рішення ставиться в залежність від тих умов, які не перебувають в залежності з компетенцією Міністерства приймати рішення, і відповідно - не мають жодного значення як підстава для відмови, а тому бездіяльність Міністерства у вирішенні питання з оспорюваним житловим будинком є необґрунтованою та безпідставною.
Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі, з посиланням на положення ч.1 ст.3, ч.1, ч.5 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", зазначають, що реалізація житлових прав мешканців будинку є неможливою без попередньої передачі будинку з державної власності в комунальну власність територіальної громади, а передача в комунальну власність не може бути здійснена без прийняття рішення власником гуртожитку (або уповноваженої особи), а саме Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства.
Посилаючись на процедуру передачі майна з державної власності до комунальної власності територіальної громади, яка регламентується Законом України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" позивачі вказують, що за Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України закріплений обов`язок щодо ініціювання та прийняття рішення про безоплатну передачу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно після прийняття такого рішення Міністерством у Одеської міської ради виникає обов`язок винести дане питання на голосування і надати певну реакцію у вигляді згоди або відмови у прийнятті такого будинку до комунальної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 27 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити та :
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо неприйняття рішення про передачу спірного будинку в АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України передати супровідну технічну документацію Фонду державного майна України на гуртожиток (житловий будинок) у АДРЕСА_1 .
- зобов`язати Фонд державного майна України прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: гуртожиток (житловий будинок) у АДРЕСА_1 , разом з об`єктами інженерної інфраструктури , що обслуговують цей будинок.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- судом відмовлено у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви представника
відповідачів від 11.02.2020, в якій позивачі у якості відповідача визначили Фонд державного майна України; 
- суд дійшов до взаємовиключних висновків, встановивши відсутність доказів щодо реєстрації та проживання  позивачів у спірному гуртожитку; 
- судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини справи, через що під час ухвалення рішення дійшли до хибного висновку;
- суд невірно розтлумачив поняття «процесуального правонаступництва» та його юридичних наслідків, що призвело до неправильного вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позовних вимог.

Одеська міська рада та виконавчий комітет надали відзив на апеляційну скаргу (а.с.175-191,т.4), за якою просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що позивачі не довели належним чином факт проживання у спірному будинку.
Окрім того, безпідставним та необґрунтованим є прохання представника позивачів розглянути вимоги позовної заяви за редакцією уточненої позовної заяви  від 11.02.2020, оскільки  позивачі в порушення  приписів статті 47 КАС України  намагаються одночасно змінити предмет і підставу позову та  яка не була прийнята судом першої інстанції.
Документація, на яку посилаються позивачі, стосується іншого будинку, аніж того у якому начебто проживають останні. Позивачі, визначивши коло відповідачів, не врахували, що Міністерство агарної політики та продовольства України перебувають в процесі  припинення з 17.09.2019, а інформація про внесення запису про припинення вказаної юридичної особи відсутня.
Позивачами не надано жодного доказу, що об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 є саме гуртожитком в розумінні Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"
          З приводу вимог позовної заяви щодо зобов`язання Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради прийняти відповідне рішення зазначено, що Одеська міська рада та виконавчий комітет Одеської міської ради є окремими юридичними особами та самостійними суб`єктами владних повноважень, котрі здійснюють  окремі  конкретно визначені  для кожного суб`єкта повноваження. Натомість, позовна заява викладена таким чином , яка не дає можливості  встановити конкретно хто саме з відповідачів має відповідати за позовною вимогою.
          За положеннями Закону України "Про передачу об`єктів державної комунальної власності" передача такого майна може здійснюватись, в першу чергу, за рішенням уповноважених на це органів , натомість  органи місцевого самоврядування такими не виступають та не визначені Законом суб`єктами , на які покладається такий обов`язок, що безперечно є  підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.
У відзиві Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (а.с.202-212, т.4), також зазначено  про відсутність доказів проживання позивачів за адресою:   АДРЕСА_1 .  
Міністерство агарної політики та продовольства України не ліквідоване як юридична особа, а тому відсутні правові підстави для правонаступництва та Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не може нести відповідальність за дії Мінагрополітики. 
Апелянти не вказують у чому полягає протиправна бездіяльність міністерства, так як від позивачів до останнього не надходило будь-яких звернень з матеріалами, що стосуються передачі гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Одеси житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
У відзиві Державного багатопрофільного підприємства "Урожай" зазначено, що позивачі не довели факт проживання у спірному будинку, не надали ордери у відповідності до приписів статті 129 Житлового Кодексу України. На даний час ДБП "Урожай"   оскаржує  в судовому порядку факт  вселення  та проживання деяких громадян до  спірного житлового будинку.
Матеріалами справи не доведено, що спірна будівля має статус гуртожитку.
З огляду на те, що Міністерство агарної політики та продовольства України    не ліквідоване, ДБП "Урожай" погоджується із висновком суду, що  матеріали справи  не містять жодних мотивів/обґрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа № 522/19436/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 до Державного багатопрофільного підприємства "Урожай", Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Міністерство аграрної політики та продовольства України, Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області, про зобов`язання ДБП "Урожай" виготувати усю технічну документацію на будинок за адресою АДРЕСА_1 (документи, що встановлюють право на нього, інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж, технічний паспорт будинку, інші), необхідну для передачі будинку до комунальної власності; зобов`язати ДБП "Урожай" передати безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: житловий будинок у АДРЕСА_1 , разом з об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок; зобов`язати Одеську міську раду та Виконавчий комітет Одеської міської ради прийняти у комунальну власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ДБП "Урожай" надати реквізити рахунків для оплати комунальних послуг: теплопостачання, газопостачання, водопостачання, електропостачання.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2016 по справі № 522/19436/15-ц (т.1 а.с.43-49, 153-159, т.2 а.с.203-209), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 та набрало законної сили  відмовлено у задоволенні позову.
Вказаним рішенням суду, зокрема, встановлено:
"Між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ЗАТ "Перший лікеро-горілчаний завод" 01.10.2001 року було укладено договір оренди майна цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства "Одеський лікеро-горілчаний завод", згідно з яким ЗАТ "Перший лікеро-горілчаний завод" прийняв у строкове платне користування майно ЦМК "Одеський лікеро-горілчаний завод", яке розташоване за адресою: м.Одеса, пл.Старосінна, 1.
26.01.2011 ЗАТ "Перший лікеро-горілчаний завод" було перейменовано в ПрАТ "Перший лікеро-горілчаний завод". Тобто, ПрАТ "Перший лікеро-горілчаний завод" стало правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ "Перший лікеро-горілчаний завод".
На момент дії договору оренди регіональне відділення ФДМУ по Одеській області виступало орендодавцем, орган управління зазначеного майна - Міністерство аграрної політики та продовольства України, балансоутримувач - ПрАТ "Перший лікеро-горілчаний завод".
До складу ЦМК ввійшов житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Тобто, з дати укладання договору оренди всі об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, перебували на балансі ПрАТ "Одеський лікеро-горілчаний завод".
Проте, у зв`язку з порушенням орендарем істотних умов договору оренди, відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2012 по справі № 5017/576/2012 та Постанови Одеського апеляційного господарського суду від 26.06.2012 договір оренди ЦМК "Одеський лікеро-горілчаний завод" від 01.10.2001 розірвано та зобов`язано ПрАТ "Перший лікеро-горілчаний завод" повернути майно зазначеного цілісного майнового комплексу до держави, в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України.
Орган управління зазначеного майна - Міністерство аграрної політики та продовольства України визначив балансоутримувача - державне багатопрофільне підприємство "Урожай".
В грудні 2013 року регіональне відділення отримало Акт приймання-передачі від 19.12.2013, підписаний з боку генерального директора ПрАТ "Перший лікеро-горілчаний завод" та директора ДБП "Урожай" щодо прийняття на баланс ДБП "Урожай" майна ЦМК "Одеський лікеро-горілчаний завод". Регіональне відділення не погоджувало зазначений акт.".
З приводу звернень позивачів до Фонду державного майна з письмовими заявами щодо надання інформації стосовно житлового будинку, а також до Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо ініціювання безоплатної передачі житлового будинку у комунальну власність територіальної громади міста Одеса для його подальшої приватизації суд встановив такі обставини 
04.10.2012 за вих. № 13-05-05359 регіональне відділення Фонду Державного майна України по Одеській області у відповідь на звернення до Голови Фонду Державного майна України відповідно до доручення від 01.10.2012 року № ПІ-228 на адресу ОСОБА_1 надіслано листа (т. а.с.30-31, 140-141), в якому, зокрема, повідомлено про те, що враховуючи колективне звернення мешканців квартир житлового будинку АДРЕСА_1 та необхідність вирішення соціального питання, регіональне відділення звернулось до Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо прийняття рішення стосовно передачі житлового будинку до комунальної власності Одеської міської ради та подальшої приватизації квартир мешканцями будинку.
26.02.2014 регіональне відділення Фонду Державного майна України по Одеській області на адресу голови громадської організації "Середньофонтанський" направлено листа № 17-05-00922 (т.1 а.с.32-33, 142-143), в якому, зокрема, повідомлено, що регіональне відділення листом від 05.10.2012 № 07-05-05368 звернулось до Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо надання пропозицій стосовно передачі житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до комунальної власності та що листом від 09.11.2012 № 37-27-3-15/21422 (т.1 а.с.39, т.2 а.с.231) Міністерства аграрної політики та продовольства України проінформувало регіональне відділення, що за результатами підписання акту прийняття-передачі зазначеного майна, Мінагрополітики розгляне питання. Також, у вказаному листі повідомлено про відсутність у регіонального відділення інформації про статус будинку по АДРЕСА_1 та про необхідність з усіх питань щодо зазначеного майна звертатись до Міністерства аграрної політики та продовольства України.
02.11.2012 Міністерство аграрної політики та продовольства України на адресу ОСОБА_1 направлено листа № 37-27-3-16/20867, який складено за результатами розгляду його листа (т.1 а.с.34, 144), в якому вказано, що відповідно до наказу Мінагрополітики України від 20.08.2012 № 515 майно цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства "Перший лікеро-горілчаний завод" зараховано на баланс державного багатопрофільного підприємства "Урожай" та що після підписання акту приймання-передачі зазначеного майна, Мінагрополітика України розгляне питання, підняте у зверненні.
Аналогічного змісту лист № 37-32-2-16/24234 від 19.12.2012 направлено Міністерством аграрної політики та продовольства України на адресу ОСОБА_2 та за № 37-27-3-16/20521 від 10.10.2013 року - на адресу ОСОБА_10 (т.1 а.с.35-36, 145-146).
31.07.2019 позивачі звернулись до Міністерства аграрної політики та продовольства України із заявою, в якій просили  ініціювати процес передачі будинку та прийняти рішення про передачу безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: гуртожиток (житловий будинок) у   АДРЕСА_1 разом з об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок (т.1 а.с.70-75, 181-185). 
У відповідь на дану заяву Міністерством було надано лист  від 29.08.2019 № 37-21-16/18067, в якому зазначено, що з метою передачі до комунальної власності територіальної громади міста Одеса житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 до Мінагрополітики необхідно надати: техніко-економічне обґрунтування забезпечення ефективного використання майна за цільовим призначенням з визначенням обсягів та джерел фінансування видатків на його утримання, добудову, реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний та поточний ремонт; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів, права на які підлягають державній реєстрації; згоду Одеської міської ради та узгоджених пропозицій з балансоутримувачем будівлі (т. 1 а.с.76-77, 186-187).
Також судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 829 "Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" постановлено реорганізувати Міністерство аграрної політики та продовольства шляхом приєднання до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства.
Згідно з пунктом 7 вказаної постанови Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства є правонаступником майна, прав і обов`язків Міністерства аграрної політики та продовольства.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерство аграрної політики та продовольства (ідентифікаційний код юридичної особи 37471967) з 17.09.2019 перебуває в стані припинення.
В той же час, станом на дату звернення позивача до суду та на дату вирішення даної адміністративної справи відомості про припинення вказаної юридичної особи не внесено.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.
Також судом апеляційної інстанції ініціювалось питання щодо можливості залучення інших мешканців гуртожитку в якості третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог, проте ідентифікувати  їх  не вдалось.
В ході апеляційного провадження апеляційним судом постановлено ухвалу, якою здійснено  заміну Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в частині позовних вимог  щодо  зобов`язання прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: гуртожиток (житловий будинок) у АДРЕСА_1 , разом із об`єктами інженерної інфраструктури,  на належного відповідача - Фонд державного майна  України ( а.с.  49-51, т.6) 

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що   органом управління майна - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є Міністерство аграрної політики та продовольства України, а балансоутримувачем - державне багатопрофільне підприємство "Урожай". Мінагрополітики  надавало відповіді  по суті звернення ОСОБА_11 та інших.  Будь які звернення   позивачів та його представника на адресу  Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України відсутні, зазначене Міністерство не є правонаступником Мінагрополітики, а відтак позивачами не доведений факт протиправної бездіяльності відповідача.
Також, аргументуючи своє рішення суд першої інстанції виходив із  недоведення позивачами того, що спірний будинок має статус гуртожитку та фактів легального проживання у спірному будинку за адресою : АДРЕСА_1 . 

Колегія суддів  не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. 
Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.
Конституційний  Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України „ Про приватизацію державного житлового фонду" (справа про безоплатну приватизацію житла) від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 зазначив про таке.
Україна є соціальною, правовою державою, в якій найвищою  соціальною цінністю визнається людина,  її життя і здоров`я, честь  і  гідність,  недоторканність і безпека; зміст і спрямованість діяльності держави в соціальній сфері визначають права і свободи  людини та їх гарантії (статті 1, 3 Конституції  України) 
Одним із конституційних  прав  громадян є право на  житло. Гарантіями здійснення цього права є обов`язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату(частини перша, друга статті 47 Конституція  України).
Права і свободи людини закріплюються і в міжнародних актах, які є частиною національного законодавства України, у разі надання  Верховною Радою України згоди на їх обов`язковість (частина  перша  статті 9 Конституції України).
Загальна декларація прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров`я і добробуту її самої та її сім`ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (пункт 1 статті 25). Аналогічне положення міститься в пункті 1 статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19 жовтня 1973 року N 2148-VIII, в якому, крім вказаного, закріплено обов`язок держав - учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права. 
Отже, право людини на житло є загальновизнаним. Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для  всіх без будь-яких обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини  перша, друга статті 24). Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина друга статті 22, частина перша статті 64 Основного Закону України) .
У частині третій статті 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Закон України 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" визначає правові основи приватизації  житла  як  один зі способів набуття його у власність.  Метою приватизації  державного житлового фонду є створення умов для  здійснення  права  громадян  на  вільний  вибір  способу  задоволення потреб у житлі, залучення їх до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та  формування ринкових відносин (преамбула Закону). 
Особливості забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених   законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до    закону, врегульовано Законом України від 4 вересня 2008 року № 500-VІ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" (далі Закон №  500-VІ).
Відповідно до частин 1 та 4 статті 1 Закону № 500-VІ сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).
Гуртожитки, включені до статутних капіталів, - це гуртожитки, збудовані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти (у тому числі за кошти державних і колективних підприємств та організацій), що були включені до статутних капіталів (фондів) господарських товариств та інших організацій, створених у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств (організацій), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передбачений законом (пункт 2 статті 11 Закону № 500-VІ).
За змістом пункту 4 частини 1 статті 3 Закону № 500-VІ забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням такого підходу: гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передаються у власність територіальних громад відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 01.10.2013, справа № 21-172а13.
Частиною 2 статті 4 Закону № 500-VІ передбачено, що мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим   Законом   та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 2.12. 2010 (заява № 30856/03), «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає особа на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.
Судом встановлено, що позивачі  проживають у гуртожитку  на протязі  тривалого часу, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 133-154, т. 4) та здійснюють оплату комунальних послуг за користування житлом за вказаною адресою (а.с.50-74, т.5), що у свою чергу, спростовує доводи заперечень на апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Одеської міської ради та ДБП "Урожай", а відтак, мають право на його приватизацію незалежно від того, чи увійшов цей об`єкт нерухомості до статутного фонду будь якого підприємства,  чи виготовили позивачі техніко-економічне обґрунтування забезпечення ефективного використання майна за цільовим призначенням з визначенням обсягів та джерел фінансування видатків на його утримання.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на неодноразові звернення позивачів до Міністерства аграрної політики щодо передачі майна до комунальної власності, відповідачем жодних дій направлених на передачу до комунальної власності  не вчинено, що свідчить  про протиправність  такої бездіяльності.
Наявність відповідей Міністерства аграрної політики по суті заяв позивачів та аналіз їх змісту наведеного не спростовує, оскільки містять посилання на штучні перепони, котрі на переконання не дозволяли здійснити відповідну передачу спірного гуртожитку до комунальної власності. 
Водночас суд зауважує, що інститут правонаступництва органів державної влади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функції органу, що реорганізовується до органу, що створюється та правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права.
Суб`єкти уповноважені здійснювати функції держави можуть змінюватися, але виконання державною своїх обов`язків, які вона реалізовує через створені нею державні  органи, все одно мають забезпечуватись державою і кадрові чи структурні перестановки  в роботі державних органів не повинні звужувати, ускладнювати чи блокувати реалізацію гарантованих державою прав. Держава зобов`язана забезпечувати належну і постійну діяльність державних органів незалежно від трансформаційних процесів в системі таких органів та зміни /передачі від одного державного  органу  іншому прав та обов`язків.
В цьому полягає і суть  публічного  правонаступництва, яке в даній конкретній справі відбулось шляхом передачі прав від одного суб`єкта владних повноважень (Міністерства аграрної політики)  до іншого (Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України).
Аналогічну позицію щодо незмінності обов`язків держави в особі відповідних суб`єктів владних повноважень незалежно від реорганізації, зміни чи передачі повноважень  викладено у поставі  Великої Палати  Верховного суду  від 27.11.2019 по справі  № 242/4741/16-ц та у рішенні Європейського суду з прав людини   "Нікітіна проти Росії" (Nikitina v. Russia)  від  15.07.2010, заява  № N 47486/07.
Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення до суду всі повноваження щодо розпорядження спірним гуртожитком  отримало Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, а отже позивачі  в цій частині позовних вимог правильно визначили у якості відповідача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, оскільки, враховуючи  особливість процедури  правонаступництва у адміністративних справах, саме воно є правонаступником Міністерства аграрної політики  у спірних правовідносинах.
Таким чином, існують всі підстави для визнання протиправної бездіяльності Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.
З приводу способу поновлення порушеного права, колегія суддів зазначає, що фактично суб`єктом, який повноважений вирішити це питання, з урахуванням змісту ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2020 (а.с. 49-51,т.6) є Фонд державного майна України, а відтак слід зобов`язати зазначений орган  вчинити дії та прийняти рішення про передачу вказаного нерухомого майна до комунальної власності територіальної громади міста Одеси.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради поставити на голосування  колегія суддів  вважає, що належним способом поновлення порушених прав позивачів є зобов`язання вчинити певні дії.
Так, за приписами частини 3 статті 4-1 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.
Пропозиції щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, які належать підприємствам, погоджуються з цими підприємствами, а щодо передачі об`єктів житлового фонду (крім гуртожитків) та інших об`єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів підприємств, - також з трудовими колективами цих підприємств. Пропозиція вважається погодженою з трудовим колективом підприємства за наявності рішення загальних зборів трудового колективу, прийнятого більшістю голосів від загальної кількості працівників підприємства.
Пропозиції щодо передачі у комунальну власність побудованих за рахунок державних капітальних вкладень об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, які не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), не потребують погодження з такими товариствами та їх трудовими колективами.
За приписами статті 5 Закону № 147/98-ВР  передача об`єктів з комунальної у державну власність здійснюється за рішенням: сільських, селищних, міських, районних у містах рад - щодо об`єктів права комунальної власності відповідних територіальних громад; районних, обласних рад - щодо об`єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні районних, обласних рад (частина 1).
Пропозиції щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність, на яку потрібна згода Кабінету Міністрів України, погоджуються з органом, уповноваженим управляти державним майном, до сфери управління якого пропонується передати об`єкт, а також погоджуються відповідно до абзаців третього - п`ятого частини третьої статті 4 цього Закону(частина 3)
Пропозиції щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність, яка здійснюється без надання згоди Кабінетом Міністрів України, погоджуються відповідно до абзаців другого, п`ятого і шостого частини третьої статті 4 цього Закону, а також з центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики та центральним органом виконавчої влади з питань фінансової політики (частина 4).
Порядок подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність визначається Кабінетом Міністрів України (частина 5)
Відповідно до статті 6 Закону № 147/98-ВР передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі.
У разі передачі об`єктів, закріплених за самоврядною організацією, або об`єктів, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, орендованого майна, акцій (часток, паїв), що належать державі або суб`єктам права комунальної власності у майні господарських товариств, до складу комісії з питань передачі об`єктів включаються представники відповідно самоврядної організації або державного органу приватизації (частина 1).
Частиною 2 вказаної статті передбачено виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської, районної у місті ради, якщо інше не передбачено законом, - у разі передачі об`єктів у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах утворює комісію з питань передачі об`єктів та призначає її голову:
Порядок утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів визначається: Кабінетом Міністрів України - у разі передачі об`єктів у державну власність; відповідними органами місцевого самоврядування - у разі передачі об`єктів у комунальну власність(частина 3)
Абзацом першим частиною 1 статті 7 Закону передбачено, що з державної у комунальну власність передаються безоплатно такі об`єкти:житлові будинки та гуртожитки, зокрема, військових містечок, що вивільняються в процесі реформування Збройних Сил України (разом з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями), у тому числі ті, будівництво яких не завершено.
Безоплатно можуть передаватися також інші об`єкти права державної власності, визначені частиною першою статті 2 цього Закону, якщо такі об`єкти не менш як два рази пропонувалися до приватизації конкурентними способами, але не були продані.
Пунктом 51 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" 21 травня 1997 року № 280/97-ВР  встановлена виключна компетенція Одеської міської ради  надавати згоду на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ухвалення остаточного рішення, направленого на забезпечення позивачів права на житло, є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Всі дії відповідних суб`єктів цієї процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання позивачами житла.
Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади та органів  місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «житлового» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.
Отже, незважаючи на відсутність позовної вимоги про протиправною бездіяльності міської ради та виконавчого комітету, колегія суддів, враховуючи тривалість спірних правовідносин, необхідність вчинення попередніх процедур, котрі передують відповідному голосуванню органу місцевого самоврядування та вагомість порушених прав, котрі обстоюють позивачі, вважає такий спосіб захисту порушених прав останніх достатнім та співмірним. 
Таким чином, суд зобов`язує Одеську міську раду  та виконавчий комітет вжити заходи, передбачені приписами пункту 51 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", статями 4-1 , 6, 7 Закону України "Про передачу об`єктів  права державної  та комунальної власності" від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР"  направлених невиконання вимог чинного законодавства щодо прийняття у комунальну власність житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
          При цьому доводи представника  Одеської  міської  ради  та виконавчого комітету Одеської міської ради та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо відсутності достатніх доказів, щоб визначити нерухоме майно як гуртожиток, а відтак у органів місцевого самоврядування відсутні обов`язки щодо прийняття відповідних рішень та вчинення дій, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачі у справі, з огляду приписи статті 77 КАС України, не надали жодного належного та достатнього доказу, котрий  спростовував би  статус спірного нерухомого майна як гуртожитку.
Окрім того, суд враховує правову позицію Департаменту міського господарства, викладену у листі від 09.04.2020 № 01-69/409 (а.с.21-22, т.5), за якою  на вказаний гуртожиток поширюється дія Закону України "Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків".
В іншому  випадку, якщо погодитись із позицією представника Одеської міської  ради та суду першої інстанції з того приводу, що вказаний житловий будинок не має статус гуртожитку, а відтак є будинком державного житлового фонду, то до суду слід було б надати розумні пояснення, з яких причин відповідачі не виконали обов`язок щодо сприяння в реалізували прав позивачів  на приватизацію житла одразу після набрання чинності Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року № 2482-XII.
Відхиляються також  доводи вказаного представника щодо неможливості вжиття відповідних заходів з огляду на те, що спірне нерухоме майно зареєстроване в Єдиному державному реєстрі речових прав за Міністерством аграрної політики, оскільки така реєстрація права власності за державним органом (державна форма власності) та знаходження його у повному господарському віданні у ДБП "Урожай"  (а.с. 170, т.5) не є перешкодою у вчинені заходів щодо передання цього майна до комунальної власності.
Стосовно аргументів ДБП "Урожай" суд зазначає, що претензії з приводу легальності вселення та приживання у гуртожитку саме позивачів у підприємства відсутні. 
          Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Отже, в ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права, а тому, керуючись пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний  позов слід задовольнити частково.
Щодо юрисдикції спору слід зазначити, що позивачі звертались до цивільного суду із аналогічними  позовними вимогами. 
Постановою Верховного суду від 30.05.2019 у справі № 522/6818/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та інших до Міністерства аграрної політики  та продовольства,  Одеської міської ради , виконавчого комітету Одеської міської ради,   про зобов`язання вчинити певні дії, - закрито та роз`яснено право позивачів вирішити спірні питання у порядку  адміністративного судочинства (а.с. 174- 179, т.1).
Таким чином справа розглянута у порядку адміністративного судочинства з урахування правової позиції Великої Палата Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 201/4802/16-а, номер судового рішення в ЄДРСРУ 77473711.

Судовий збір 

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачі сплатили за подачу позову 768,40 грн (квитанція про сплату № 22755 від 10.10.2019) та за подачу апеляційної скарги 1 152,60 грн (квитанція про сплату № 97066 а.с.109,т.4), а відтак з відповідача - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України слід  стягнути на користь позивачів 1   921,00 грн.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6  - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року по справі № 420/6019/19 - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 ,    ОСОБА_3 ,    ОСОБА_2 ,    ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,    ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо неприйняття рішення про передачу спірного будинку в АДРЕСА_1 ;
Зобов`язати  Фонд державного майна  України  прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: гуртожиток (житловий будинок) у АДРЕСА_1 , разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок;
Зобов`язати Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради вжити заходи, передбачені приписами пункту 51 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", статями 4-1 , 6, 7 Закону України "Про передачу об`єктів  права державної  та комунальної власності"  від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР"  направлених невиконання вимог чинного законодавства щодо прийняття у комунальну власність житлового будинку (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008,  м. Київ, вул. Грушевського ,12/2;  код ЄДРПОУ 37508596) судовий збір у розмірі 1   921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ,  РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 ,  РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 ,  РНОКПП НОМЕР_7 ).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Дата складення та підписання повного тексту судового рішення -  04 листопада 2020 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.