ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8206/20 Справа № 202/412/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого судді Деркач Н.М.,
               суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,
               за участю секретаря Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

В С Т А Н О В И В :

       У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до  ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, та просив суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у його спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити способи його участі у спілкуванні та вихованні сина згідно приведеного варіанту; зобов`язати ОСОБА_1 сповіщати позивача про всі заходи, що стосуються стану здоров`я дитини, побутового, творчого, учбового процесу дитини, виїзд на відпочинок, батьківські збори, поїздки, якщо стало їй відомо заздалегідь, повідомляти письмово про зміну місця мешкання дитини (з вказівкою точної адреси), зміну навчального закладу, погіршення його стану здоров`я та самопочуття, не перешкоджати спілкуванню дитини з батьком, у тому числі і через засоби мобільного зв`язку або інше (відео-зв`язок, скайп,смс - повідомлення тощо). 
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що він перебував у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року. Від цього шлюбу сторони мають дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав разом з позивачем до липня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 . У липні 2019 року відповідач забрала сина до себе, при цьому почала перешкоджати спілкуванню позивача з дитиною. Його звернення до колишньої дружини з метою домовитися про час спілкування з дитиною залишалися без відповіді. Позивач має дуже велике бажання виховувати сина, спілкуватися з ним, жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із сином може спричини шкоду не існує. Створення перешкод відповідачем його спілкуванню з дитиною порушує суперечить інтересам сина. 
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_2 задоволено частково.
       Зобов”язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні  ОСОБА_2  з сином. Визначено ОСОБА_2 наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким чином:
- кожен будній день з 17-00 до 19-00 (за погодженням батьків) без присутності матері ОСОБА_1 , в місцях та закладах належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, природних умов і режиму дня дитини;
- два рази на місяць, в перший та третій тиждень місяця, з 16-00 год. п`ятниці до 16.00 години неділі з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька  ОСОБА_2 , без присутності матері ОСОБА_1 , з можливістю відвідувати місця та заклади прилежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини;
- щорічний спільний відпочинок протягом трьох днів, з 09-00 години першого дня до 19-00 години третього дня у період весняних, осінніх та зимових канікул та період новорічних свят за домовленістю батьків, в місцях помешкання та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері ОСОБА_1 , з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька  ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ;
- щорічний спільний відпочинок протягом одного місяця в один із літніх місяців (за домовленістю батьків) в межах України без присутності матері ОСОБА_1 .
       Зобов`язано ОСОБА_1 сповіщати  ОСОБА_2 про всі заходи, що стосуються стану здоров`я дитини (планові медичні обстеження, лікування тощо), побутового, творчого, учбового процесу дитини, виїзд на відпочинок (з вказівкою міста, назви санаторного або туристичного комплексу, готелю), батьківські збори, поїздки, якщо стало їй відомо заздалегідь, повідомляти письмово про зміну місця мешкання дитини (з вказівкою точної адреси) зміну навчального закладу, погіршення його стану здоров`я та самопочуття, не перешкоджати спілкуванню дитини з батьком, у тому числі і через засоби мобільного зв`язку або інше (відео-зв`язок, скайп, смс - повідомлення тощо).
       В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
       Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині покладення обов*язку не чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з дитиною, відповідачка звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
       Зокрема, ОСОБА_1 зазначила, що вона не чинила позивачеві жодних перешкод у спілкуванні з дитиною, що підтверджується відсутністю належних та допустимих доказів.
               Оскільки апелянтом рішення суду оскаржується тільки в частині зобов”язання відповідача не чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з сином, то в іншій частині рішення суду не перевіряється.
               Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині — без змін з наступних підстав.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
               Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
               Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10).
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірвано.
       Матеріалами справи встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
        Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачкою ОСОБА_1 йому чиняться перешкоди у спілкуванні з сином.
               Вирішуючи позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з сином, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, що не дають можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну зі сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку. Обраний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них.  
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).
       Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
       Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
       Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
       Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.
       Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
       Згідно із ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
       Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
       Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
       Відповідно до  частин  5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
       Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, відношення сторін спору один до одного, їх спільних побажань з приводу визначення графіку, віку дітей, які є малолітніми, та незалежно від наявності високої емоційної залежності від матері, потребують турботи в рівній мірі як матері, так і батька, колегія суддів приходить до переконання, що діти, коли це можливо, мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
       Так, відповідно до висновку виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 09.06.2020 року №18/5-220 про встановлення порядку побачень батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , встановлено порядок участі таким чином: два рази на місяць, в перший та третій тиждень місяця, з 16-00 год. п`ятниці до 16.00 години неділі з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька  ОСОБА_2 , без присутності матері ОСОБА_1 , з можливістю відвідувати місця та заклади прилежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; кожен будній день з 17-00 до 19-00 (за погодженням батьків) без присутності матері ОСОБА_1 , в місцях та закладах належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, природних умов і режиму дня дитини; щорічний спільний відпочинок протягом трьох днів, з 09-00 години першого дня до 19-00 години третього дня у період весняних, осінніх та зимових канікул та період новорічних свят за домовленістю батьків, в місцях помешкання та закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері ОСОБА_1 , з можливістю перебування дитини за місцем мешкання батька; щорічний спільний відпочинок протягом одного місяця в один із літніх місяців (за домовленістю батьків) в межах України без присутності матері ОСОБА_1 ; новорічні свята, день народження дитини, день народження батька у парні роки із матір`ю, у непарні із батьком; матері ОСОБА_1 обов`язково повідомляти письмово батька дитини ОСОБА_2 про зміну місця мешкання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміну навчального закладу, погіршення його стану здоров`я та самопочуття, не перешкоджати спілкуванню дитини з батьком, у тому числі і через засоби мобільного зв`язку або інше (відео зв`язок, скайп, смс- повідомлення тощо). 
       Надаючи оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, враховуючи задоволення максимальних інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у вихованні дитини, враховуючи вік, стать, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини, принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 має гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини, право на спілкування зі своїм сином та право на його виховання.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів того, що відповідачем чиняться позивачеві перешкоди у спілкуванні з дитиною, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки ОСОБА_2 звертався до органу опіки та піклування з приводу визначення порядку його спілкування з дитиною, з приводу чого компетентним органом зроблено відповідний висновок.
       Вирішуючи позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з сином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . 
       Клопотання ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню з огляду на положення ст.141 ЦПК України з урахуванням того, що апеляційна скарга відповідачки залишена без задоволення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                       Л.О. Каратаєва

                                                                       І.Ю. Ткаченко