КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №753/5769/20                                                                                      головуючий у І інстанції: Лужецька О.Р.
провадження 22-ц/824/9163/2020                                                                                           доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
20 жовтня 2020 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Іванової І.В.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1             до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практика» про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом.
Разом з позовною заявою  ОСОБА_1  подав до суду заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовано тим, що 26 січня 2015 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «ОСВ Практик» нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1. (поверх №7 , загальною площею 37,7 кв.м.) та згідно з довідкою виданою 28 січня 2015 року ОСОБА_2 сплатила 245 050 грн. з урахуванням ПДВ, що складає 100 % вартості майнових прав на квартиру.
13 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав за договором купівлі-продажу від 26 січня 2015 року, згідно з яким до ОСОБА_1 перейшли майнові права на вказану квартиру.
Заявник зазначає про те, що фактично об`єкт інвестування у вигляді квартири АДРЕСА_1 не здано в експлуатацію, не оформлено в установленому законом порядку право власності і є ризики його відчуження у зв`язку з ймовірним банкрутством забудовника та незаконних дій третіх осіб.
Просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 10 квітня 2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову.
Не погоджуючись з такими висновками суду, представник ЖБК «Захисник» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву про забезпечення позову залишите без задоволення.
Вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, заходи забезпечення позову застосовані без належної правової підстави, а доводи заяви ґрунтуються виключно на припущеннях позивача. 
Зауважує, що арешт накладено на об`єкт, який не являється предметом спору та без доказів належності вказаного майна у власності будь-якої особи. 
Посилається на те, що накладення арешту на зазначений об`єкт спричинить значні збитки для ЖБК «Захисник» та може привести до зупинення будівництва, що крім того порушить права членів кооперативу. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 не погоджується з її доводами, ухвалу місцевого суду вважає законною та обґрунтованою. 
Вказує, що майнові права на спірну квартиру належать йому, а оскільки щодо зазначеного між сторонами виник спір, то забезпечення позову шляхом арешту квартири є необхідним для повноцінного захисту прав позивача.
 
У судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суд. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
За змістом п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року                      № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.
 
Як вбачається із матеріалів справи, 20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» (замовник) та ТОВ «ОСВ Практик» було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво №2 (а.с.55-70).
Відповідно до п.1.1. вказаного договору генпідрядник зобов`язується на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, умов договору та завдання замовника, а замовник зобов`язується прийняти закінчений будівництвом об`єкт та оплатити його в межах договірної ціни.
Відповідно до п.1.2. договору з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник» замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань.
26 січня 2015 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «ОСВ Практик» нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1. (поверх №7 , загальною площею                 37,7 кв.м.) (а.с.10-13).
Згідно з довідкою №7 виданою 28 січня 2015 року ТОВ «ОСВ Практик», ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 26 січня 2015 між ТОВ «ОСВ Практик» та                         ОСОБА_2 сплатила 245 050 грн. з урахуванням ПДВ, що складає 100 % вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16).
13 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав за договором купівлі-продажу від 26 січня 2015 року, згідно з яким до ОСОБА_1 перейшли майнові права на вказану квартиру (а.с.17-19).
Разом з тим, відповідно до листа ЖБК «Захисник» вих.№20 від 15 липня 2019 року, який адресовано директору ТОВ «ОСВ Практик» Осипенку С.В. , вказано, що роботи за договором генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20 червня 2014 року не виконані, а об`єкт будівництва не введений в експлуатацію та не переданий у власність замовнику, що є суттєвим порушенням умов договору (а.с.25).
У вказаному листі зазначено, що оскільки ТОВ «ОСВ Практик» суттєво порушило строки будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим закінчення будівництва у строк стало явно неможливим, керуючись нормами в Україні законодавства, а також рішенням загальних зборів членів ЖБК «Захисник», яке затверджено протоколом загальних зборів №02 від                   04 липня 2019 року, було повідомлено про те, що ЖБК «Захисник» в односторонньому порядку відмовляється від своїх зобов`язань за договором та розриває договір повністю. Договір вважається розірваним з моменту одержання ТОВ «ОСВ Практик» цього повідомлення. Також зазначено про те, що генеральний підрядник протягом 5 календарних днів після отримання повідомлення має надати перелік осіб, які будуть включені в комісію з передачі об`єкта будівництва замовнику, повернути замовнику будівельний майданчик об`єкту будівництва, проектну документацію, розпочати передачу замовнику результатів будівельних робіт, матеріалів, документів, звірки фінансових розрахунків, відшкодувати збитки.
Окрім того, ЖБК «Захисник» також вказав, що у зв`язку із розірванням договору, майнові права на помешкання та приміщення, зазначені в п.1.2. договору анулюються.
 
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що доводи позивача                    ОСОБА_1 про ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення у випадку невжиття заходів забезпечення позову в заявленому вигляді необґрунтованими, оскільки спосіб забезпечення позову, який просив застосувати позивач і який було вжито судом першої інстанції, не є співмірним із заявленими позовними вимогами та не забезпечить виконання рішення суду.
Так, суд першої інстанції, задовольнив заяву про забезпечення позову та наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 (поверх №7 , загальною площею 37,7 кв.м).
Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано того факту, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили проте, що вказаний предмет спору зареєстрований як об`єкт нерухомого майна та може виступати предметом забезпечення позовних вимог, на даний момент предмет спору лише будується. 
Згідно умов договору купівлі-продажу майнових прав від 26 січня 2015 року та договору відступлення прав від 13 червня 2016 року ОСОБА_1 придбано лише майнові права на об`єкт будівництва, а не майно.
Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» не являється інвестором будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами     (ст. 4 вказаного Закону).
Таким чином, судом першої інстанції не було враховано того факту, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили проте, що вказаний предмет спору зареєстрований як об`єкт нерухомого майна та може виступати предметом забезпечення позовних вимог, а судом не наведено обставин про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, як то реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, при тому, що вказане спірне майно (квартира в житловому будинку) не зареєстрована в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання можливого рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові від 17 жовтня                   2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).
Заявником було надано лише лист ЖБК «Захисник» про те, що всі майнові права на помешкання та приміщення, зазначені в п.1.2. договору генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20 червня 2014 року анулюються, однак сам по сабі вказаний факт не свідчить про наявність об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду першої інстанції.
Крім того, доводи апелянта про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містила пропозицій щодо зустрічного забезпечення і доводів щодо відсутності необхідності вжиття таких заходів знайшли свого підтвердження, оскільки хоча позивачем позовні вимоги мотивовані немайновим характером таких вимог та вжиття таких заходів не спричинить іншій стороні збитків, але вказане не відповідає дійсності.
Як підтверджується змістом заявленого позивачем позову, такий звернувся в межах даної справи, в тому числі з вимогою «про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва», що мотивовано придбанням такого позивачем згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 26 січня 2015 року та договору відступлення прав від 13 червня 2016 року, в який визначена вартість такого об`єкту незавершеного будівництва, а отже вказане підтверджує майновий характер таких вимог.
Таким чином, колегія суддів, оцінивши подані до суду докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не надав до суду першої інстанції належні та допустимі докази того, що заходи забезпечення позову, про які він просив, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що існують обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим чи значно ускладнить виконання можливого рішення суду в майбутньому.  
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені позивачем заходи забезпечення позову не в повній мірі відповідають заявленим позовним вимогам, не є співмірними із позовними вимогами, а тому відсутні підстави для їх застосування.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
 
Повний текст постанови складено «21» жовтня 2020 року.

Головуючий
 
Судді: