ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 листопада 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 395/1368/19
провадження № 22-ц/4809/848/20 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:
позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро»,
представник позивача - адвокат Пастух Вікторія Віталіївна,
відповідачі - ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Урожай-2018»,
представник відповідачів - адвокат Кривонос Андрій Ілліч,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пастух  Вікторії Віталіївни,  яка представляє  інтереси Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро», на рішення  Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  02 березня 2020 року у складі головуючого судді Забуранного Р. А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
09.10.2019 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» (далі СТОВ «Вікторія-Агро») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Урожай-2018», в якому просило визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладений 04 червня 2019 року  між фізичною особою ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Урожай-2018», зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, згідно якого ОСОБА_1 передав Фермерському господарству «Урожай-2018» право володіння та право користування земельною ділянкою кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га, розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, та скасувати державну реєстрацію договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного 04 червня 2019 року, між фізичною особою ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером 3523883200:02:000:2503, здійснену державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004, та стягнути судові витрати.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.02.2008 між позивачем та ОСОБА_2 (спадкодавцем відповідача ОСОБА_1 ) був укладений договір оренди землі № 13, державна реєстрація якого була здійснена 08.04.2009. Відповідно до договору ОСОБА_2 передала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, загальною площею 4,99 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, термін дії договору 10 років.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, земельну ділянку успадкував відповідач ОСОБА_1 .
У червні 2018 року СТОВ «Вікторія-Агро» звернулось з позовом до ОСОБА_1 та ФГ «Босько А.Б.» про скасування договору оренди землі від 13.02.2008, укладеного між ними на земельну ділянку кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, яка вже перебувала в оренді у СТОВ «Вікторія- Агро». Підставою позову була подвійна реєстрація права користування землею та порушення відповідачами переважного права СТОВ «Вікторія-Агро» на оренду спірної земельної ділянки.
Під час розгляду справи № 395/823/18, ОСОБА_1 визнав переважне право позивача на поновлення договору оренди землі та по закінченню строку договору оренди землі від 13.02.2008, уклав 09.04.2019 з СТОВ «Вікторія-Агро» договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 3523883200:02:000:2503 на новий строк та ОСОБА_1 передав позивачу спірну земельну ділянку по акту приймання-передачі від 09.04.2019. У позивача була відсутня можливість одразу зареєструвати даний договір, оскільки в державному реєстрі був запис про реєстрацію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Босько А.Б.» від 20.01.2013, який визнано недійсним на підставі рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2019 у справі № 395/825/18, що 07.08.2019 набрало законної сили.
10 вересня 2019 року СТОВ «Вікторія-Агро» звернулось до державного реєстратора та подало на реєстрацію укладений між СТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_1 договір оренди землі від 09.04.2019, на що отримало рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11 вересня 2019 року № 48614886 з підстав наявності вже зареєстрованого обтяження земельної ділянки за іншим суб`єктом господарювання, а саме за Фермерським господарством «Урожай-2018», код ЄДРПОУ 42006151, на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04.06.2019.
СТОВ «Вікторія- Агро» вважає, що укладений між відповідачами договір емфітевзису та його реєстрація порушують права позивача, перешкоджають зареєструвати своє право користування спірною земельною ділянкою на підставі укладеного між ним та ОСОБА_1 договору оренди від 09.04.2019.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що в своїх поясненнях сторона позивача посилається на порушення з боку відповідачів переважного права СТОВ «Вікторія Агро» на користування спірною земельною ділянкою, зазначаючи про наявність договору оренди між позивачем та ОСОБА_1 , укладеного 09 квітня 2019 року, на наступний день після закінчення строку дії попереднього договору оренди від 13 лютого 2008 року, строк дії якого закінчився 08 квітня 2019 року. Разом з тим, у ході судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 категорично заперечувався намір останнього продовжувати договірні відносини з позивачем, у зв`язку з невиконанням СТОВ «Вікторія Агро» умов попереднього договору, а саме не сплати орендної плати, починаючи з 2014 року. При ознайомлені ОСОБА_1 в судовому засіданні з текстом договору оренди землі від 09 квітня 2019 року останній категорично заперечував факт його укладення при цьому вказав, що підписи на вказаному договорі від його імені схожі на його підпис . Він зазначив, що у 2019 році жодного разу не спілкувався з представниками позивача, в тому числі з питання укладення будь- яких угод. Належна йому земельна ділянка фактично вибула із користування позивача у 2013 році, коли ним був укладений договір оренди з ФГ «Босько А.Б.», за умовами якого він фактично передавав останньому земельну ділянку, а позивачеві землю він не передавав.
Суд першої інстанції вважав беззаперечно встановленим, що як до закінчення договору оренди від 13 лютого 2008 року, так і після цього жодна з його сторін не зверталась з офіційними повідомленнями про намір продовжити, чи повідомити про закінчення строку договору, що ними в ході судового засідання не заперечувалось. Земельна ділянка, кадастровий № 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га, яка належить відповідачеві ОСОБА_1 вибула із фактичного користування позивача у 2013 році після укладення ОСОБА_1 договору оренди від 20 листопада 2013 року із ФГ «Босько А.Б.», який відповідно до рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2019 року у справі № 395/823/18 визнано недійсним та скасовано його державну реєстрацію. Позивачем на виконання договору оренди від 13 лютого 2008 року сплачувалася орендна плата відповідачеві ОСОБА_1 тільки до 2013 року. Учасниками судового розгляду в процесі судового засідання не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані обставини.
Суд зазначив, що довідка Новомиргородської ДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 10.05.2019 про сплату СТОВ «Вікторія Агро» податку за користування земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 з 2016 по 2018 рік, не підтверджує факт безпосереднього користування спірною земельною ділянкою, нарахування та виплати позивачем орендної плати по договору від 13 лютого 2008 року та перебування вказаної земельної ділянки у його користуванні на час закінчення строку вказаного договору оренди, - 08 квітня 2019 року.
З доводами представника позивача, що укладенням договору оренди землі від 09 квітня 2019 року із відповідачем ОСОБА_1 фактично було продовжено строк орендних відносин, що виникли за договором від 13 лютого 2008 року, та визнано переважне право позивача на оренду земельної ділянки, не погодився суд першої інстанції, посилаючись на те, що самим ОСОБА_1 в судовому засіданні категорично заперечувався факт укладення вказаного договору, договір не вступив у дію (не пройшов державної реєстрації), на момент закінчення попереднього договору оренди земельної ділянки спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні позивача, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на факт укладення додаткової угоди про поновлення договору від 13 лютого 2008 року.
Суд зазначив, що укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 договір оренди землі від 09 квітня 2019 року не містить будь-яких посилань на наявність попереднього договору оренди землі від 13 лютого 2008 року, його зміст фактично вказує на укладення нового договору оренди між сторонами. Після закінчення строку дії договору від 13 лютого 2008 року, оскільки належна ОСОБА_1 земельна ділянка на час закінчення строку дії вказаного договору між СТОВ «Вікторія Агро» та його покійною матір`ю, починаючи з 2014 року, не перебувала у фактичному користуванні позивача, останнім орендна плата з 2014 року не сплачувалась, про намір продовжити строк дії договору орендодавцю у встановлений законом строк не повідомлялось, додаткова угода про поновлення вказаного договору оренди землі між сторонами не укладалась, тому ОСОБА_1 правомірно  04 червня 2019 року уклав договір емфітевзису з Фермерським господарством «Урожай-2018», зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, згідно якого ОСОБА_1 передав Фермерському господарству «Урожай-2018» право володіння та право користування земельною ділянкою кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га, розташованою на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями на спірну земельну ділянку на момент проведення державної реєстрації спірного договору емфітевзису не встановлено.
З вказаних підстав суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання недійсним договору оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію права користування та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію права. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права користування може бути підставою для звернення до суду з окремим позовом, лише у разі відмови реєстраційною службою внести зміни про скасування державної реєстрації прав. Зміст та форма договору оренди землі з додатком, який ніби - то було укладено 09.04.2019 між СТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_1 , не відповідає чинному законодавству. Зокрема, позивач, як на підставу правомірності свої вимог, посилається на п.13.1 Договору, яким встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Проте, у відповідності до частини 1 статті 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. 
Суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на порушення його прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Представник позивача адвокат Пастух В. В.подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення в частині відмови у визнанні договору оренди землі недійсним та ухвалення в цій частині нового рішення, яким визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладений 04 червня 2019 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Урожай-2018», зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, згідно якого ОСОБА_1 передав Фермерському господарству «Урожай-2018» право володіння та право користування земельною ділянкою кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га, розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.
Зазначила, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що згідно п.14.1. договору оренди землі від 13.02.2008 року, укладеного з  ОСОБА_3 , право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи Орендаря, переходить до спадкоємців, п.3.4.- при переході права власності на орендовану земельну ділянку від власника до іншої особи цей договір зберігає свою чинність для нового власника,спадкоємець ОСОБА_1 20.11.2013 року, уклав інший договір оренди землі цієї ж землі з Фермерським господарством «Босько А.Б.», що призвело до подвійної реєстрації права оренди на одну ділянку.
Рішенням Новомиргородського районного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 395/823/18 визнано недійсним договір оренди землі укладений 20 листопада 2013 року, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Босько А.Б.».
Під час розгляду справи №395/823/18 ОСОБА_1 визнав переважне право позивача на поновлення договору оренди землі, та 09 квітня 2019 року уклав зі СТОВ «Вікторія-Агро» договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 3523883200:02:000:2503 на новий строк. ОСОБА_1 передав позивачу спірну земельну ділянку по акту приймання-передачі від 09 квітня 2019 року.
Звертає увагу на те, що копія укладеного договору оренди землі від 09.04.2019 з ОСОБА_1 було надана до матеріалів справи №395/823/18, і факт його підписання ОСОБА_1 не заперечувався.
Після набрання законної сили рішенням Новомиргородського райсуду Кіровоградської області від 10.04.2019 у справі № 395/825/18, позивач не зміг зареєструвати своє право користування за договором оренди землі від 09.04.2019, оскільки виявило, що відповідачі у справі №395/825/18 під час розгляду справи в суді розірвали оскаржений договір оренди землі на підставі відповідної додаткової угоди, та на наступний день після розірвання відповідачі у цій справі, уклали між собою договір емфітевзису від 04 червня 2019 року. 
Також вказує, що суд першої інстанції не обґрунтував, чому в основу висновків покладено пояснення ОСОБА_1 про те, що він ніби-то не підписував договір оренди, без будь-яких доказів, не взяв до уваги пояснення позивача, що ОСОБА_1 підписував договір оренди землі. 
Відзначає, що позивач відстояв своє право на користування землею лише у 2019 році. Висновок суду про те, що підставою відмови в задоволенні позову є те, що земельна ділянка вибула з користування позивача не ґрунтується на жодній нормі права,земельна ділянка вибула з користування незаконно, це право було відновлене.
Судом взагалі не враховане рішення Новомиргородського райсуду Кіровоградської області від 10.04.2019 у справі № 395/825/18 з приводу тієї ж самої земельної ділянки. Вказаним рішенням встановлено, що позивач належно виконував умови попереднього договору оренди, після смерті орендодавця ОСОБА_3 розшукував її правонаступника ОСОБА_1 , направляв йому листи щодо виплати йому орендної плати.
Суд першої інстанції проігнорував, що орендар скористався своїм переважним правом і між сторонами було укладено договір оренди землі від 09.04.2019, тому відсутня необхідність доведення обставин виконання орендарем обов`язку повідомлення і направлення проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди.
Крім того, до апеляційної скарги позивачем долучено заяву про відмову від позову в частині скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного 04 червня 2019 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером 3523883200:02:000:2503, здійснену державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004, та закриття в цій частині провадження у справі (а.с.159 т.1).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.178 т.1).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Кропивницького апеляційного суду від 21.05.2020 визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Єгорову С. М., замість ОСОБА_4 у зв`язку з його звільненням з посади судді.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року прийнято відмову адвоката Пастух Вікторії Віталіївни, яка представляє інтереси Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро», від позовної вимоги про скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного 04 червня 2019 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером 3523883200:02:000:2503, здійснену державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004. Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року в частині позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Урожай-2018» про скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного 04 червня 2019 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером 3523883200:02:000:2503, здійснену державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004, визнано нечинним і провадження у справі в цій частині закрито (а.с.5-7 т.2).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник відповідача ФГ «Урожай-2018» - адвокат Кривонос А. І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.184-187 т.1).
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано. 

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Пастух В. В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідачів адвоката Кривоноса А. І., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
13.02.2008 між СГ ТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі № 13, земельної ділянки кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, строком на 10 років (а.с.12-14 т.1), державна реєстрація здійснена 08 квітня 2009 року. 
Згідно акту приймання передачі від 13.02.2008 орендар прийняв земельну ділянку загальною площею 4,99 га (а.с.14 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с.15 т.1), після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на вказану земельну ділянку, яку прийняв ОСОБА_1 (а.с.16-18 т.1).
Після прийняття спадщини ОСОБА_1 отримував від ТОВ «Вікторія-Агро» орендну плату до 2013 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами з 2010 по 2013 рік, належна йому земельна ділянка фактично перебувала у користуванні (оренді) позивача до 2013 року (а.с. 21-22 т.1).
20.01.2013 ОСОБА_1 уклав із ФГ «Босько А. Б.» договір оренди земельної ділянки, загальною площею 4,99 га, строком на 10 років (а.с.19-20 т.1).
Рішенням Новомиргородського районного суду від 10 квітня 2019 року (справа №395/823/18), яке набрало законної сили 07 серпня 2019 року, задоволено позов СТОВ «Вікторія-Агро» до ОСОБА_1 та ФГ «Босько А.Б.» про визнання недійсним договору оренди землі. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 листопада 2013 року між фізичною особою ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та Фермерським господарством «Босько А.Б.» (код ЄДРПОУ 33333892) та зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року, за реєстраційним номером 3622437, згідно якого ОСОБА_1 передав в оренду Фермерському господарству «Босько А.Б.» (код ЄДРПОУ 33333892) земельну ділянку кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, номер земельної ділянки - 81, площею 4,9929 га, в тому числі рілля - 4,9929 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, призначена для ведення сільськогосподарського виробництва. Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 20 листопада 2013 року, на земельну ділянку з кадастровим номером 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га, в тому числі рілля - 4,9929 га, укладеного між фізичною особою ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Босько А.Б.» (код ЄДРПОУ 33333892), державну реєстрацію якого здійснено державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 3622437 (а.с.28-30 т.1).
У вказаному судовому рішенні суд вважав встановленим і виходив з того, що договором оренди землі від 13 лютого 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та СТОВ «Вікторія-Агро», встановлено права та обов`язки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Укладення договору оренди землі між відповідачами щодо земельної ділянки, яка вже знаходиться у користуванні СТОВ «Вікторія-Агро», є порушенням права підприємства самостійно господарювати на землі, передбаченого ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та ст. 410 Цивільного кодексу України. Відповідачі, уклавши оспорюваний договір, допустили порушення та невиконання вже існуючого договору оренди зі СТОВ «Вікторія-Агро», що суперечить вимогам ч. 1 ст. 526 ЦК України, у відповідності до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачі допустили недобросовісну поведінку стосовно попереднього орендаря, порушили його переважне право на укладення договору оренди на новий строк.
У цій справі встановлено, що 09.04.2019, наступного дня після закінчення дії попереднього договору оренди, ОСОБА_1 та СТОВ «Вікторія-Агро» підписали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, загальною площею 4,9929 га, в тому числі рілля - 4,9929 га, строком на 15 років (а.с.24-26т.1).
Підпунктами 3.3. та 3.4. договору передбачено, що орендодавець визнає за орендарем переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, за умови належного виконання орендарем своїх зобов`язань за цим договором.
Строк дії цього договору оренди земельної ділянки може бути продовженим шляхом укладення сторонами додаткової угоди до цього договору.
Згідно п.п. 13.1. договору сторони визначили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Речове право орендаря на користування земельною ділянкою підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до вимог чинного законодавства України.
Крім того сторони договору підписали акт приймання-передачі від 09.04.2019, згідно якого СТОВ «Вікторія-Агро» приймає земельну ділянку кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, загальною площею 4,9929 га (а.с.27т.1).
10.09.2019 СТОВ «Вікторія-Агро» звернулось до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області Кундас В. А. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі договору оренди землі від 09.04.2019, проте отримало відмову у реєстрації свого права оренди, оскільки на цю земельну ділянку вже зареєстроване право оренди земельної ділянки за ФГ «Урожай-2018» на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04.06.2019 (а.с.32 т.1).
Згідно договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04.06.2019 ОСОБА_1 передав право володіння та користування земельною ділянкою кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, загальною площею 4,9929 га, а ФГ «Урожай-2018» прийняло у користування вказану земельну ділянку за плату в розмірі 270 000,00 грн, строком на 49 років (а.с. 33-34 т.1). Державна реєстрація цього права вчинена 04.06.2019 (а.с.75 т.1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 вказаного Закону).
Відповідно встановленого ст. 16 Закону порядку, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.
За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору (ст. 631 ЦК України).
Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).
Частиною 1 статті 27 вказаного Закону  передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Встановлено, що 13.02.2008 між СТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, яка згідно акта прийому - передачі того ж дня передана орендарю.
09.04.2019 ОСОБА_1 та СТОВ «Вікторія-Агро» підписали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, загальною площею 4,9929 га, в тому числі рілля - 4,9929 га, строком на 15 років. 
Також 09.04.2019 сторони підписали акт приймання-передачі земельної ділянки.
За нормами ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Позивачеві було відмовлено у проведенні державної реєстрації права оренди відповідно до укладеного між ним і ОСОБА_1 договору оренди землі від 09.04.2019 через наявність зареєстрованого речового права за оспорюваним договором про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04.06.2019.
Як на підставу для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та його представник посилались на те, що він не підписував укладений зі СТОВ «Вікторія-Агро» договір оренди землі від 09 квітня 2019 року та долучений до нього акт прийому-передачі земельної ділянки від 09 квітня 2019 року.
Відповідно до норм ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК).
Статтею 95 ЦПК передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
В матеріалах справи міститься копія і оригінал договору оренди землі від 09.04.2019, згідно якого ОСОБА_1 виявив бажання передати в оренду СТОВ «Вікторія-Агро» земельну ділянку площею 4,99 га, в графі орендодавець міститься підпис вчинений від імені ОСОБА_1 (а.с.24-26, 212-214 т. 1).
А також копія і оригінал акта приймання - передачі земельної ділянки від 09.04.2019, який також містить підпис від імені ОСОБА_1 (а.с. 27, 215 т.1).
В суді першої інстанції ОСОБА_1 категорично заперечував надання своєї згоди на укладання договору оренди землі із СТОВ «Вікторія-Агро», та передання належної йому земельної ділянки площею 4,99 га, кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, терміном на 15 років, зазначений документ і акт прийому - передачі земельної ділянки від 09 квітня 2019 року не підписував, в с. Каніж Новомиргородського району (місце укладення правочину) не був протягом січня-травня 2019 року та з керівництвом СТОВ не спілкувався.
Представник відповідача адвокат Кривонос А. І. підтримав заперечення ОСОБА_1 .
Основним завданням суду під час розгляду справи є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, сприяння реалізації сторонами їх прав та обов`язків і за наслідками справи ухвалити, відповідно до ст. 263 ЦПК України законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Суд першої інстанції не врахував вказані норми процесуального права і не вирішив питання щодо необхідності проведення судщової почеркознавчої експертизи, обмежився поясненнями сторін.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що з метою повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, належної перевірки доводів позивача та заперечень відповідача щодо підписання ОСОБА_1 договору оренди землі від 09.04.2019 та акту приймання - передачі земельної ділянки від 09.04.2019, необхідні спеціальні знання, тому ухвалою Кропивницького апеляційного суд від 28.08.2020 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с. 47 т.2).
Згідно висновку експерта від 21.10.2020 №4293/4294/20-27 підписи від імені ОСОБА_1 : - у договорі оренди землі від 09 квітня 2019 року, укладеному між ОСОБА_1 та СТОВ «Вікторія-Агро», який міститься на 5-й сторінці у розділі «14. Реквізити сторін:» в колонці «ОРЕНДОДАВЕЦЬ:» в графі «(підпис)»; - в акті прийому-передачі земельної ділянки від 09 квітня 2019 року, що є додатком №1 до договору оренди землі від 09 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Вікторія-Агро», який міститься у розділі «14. Реквізити сторін:» в колонці «ОРЕНДОДАВЕЦЬ:» в графі «(підпис)», виконані рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_1 : - у договорі, оренди землі від 09 квітня 2019 року, укладеному між ОСОБА_1 та СТОВ «Вікторія-Агро», який міститься на 5-й сторінці у розділі «14. Реквізити сторін:» в колонці «ОРЕНДОДАВЕЦЬ:» в графі «(підпис)»; - в акті прийому-передачі земельної ділянки від 09 квітня 2019 року, що є додатком №1 до договору оренди землі від 09 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Вікторія-Агро», який міститься у розділі «14. Реквізити сторін:» в колонці «ОРЕНДОДАВЕЦЬ:» в графі «(підпис)», виконані самим  ОСОБА_1 (а.с.61-64 т.2).
Суд першої інстанції вважав встановленим, що договір оренди землі від 09 квітня 2019 року, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , не містить будь-яких посилань на наявність попереднього договору оренди землі від 13 лютого 2008 року, а його зміст фактично вказує на укладення нового договору оренди між сторонами. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка, що успадкована після смерті його матері, після закінчення строку дії договору від 13 лютого 2008 року, не перебувала у фактичному користуванні СТОВ «Вікторія-Агро», починаючи з 2014 року орендна плата ОСОБА_1 не сплачувалась, про намір продовжити строк дії договору орендодавцю у встановлений законом строк не повідомлено, додаткова угода про поновлення вказаного договору оренди землі між сторонами не укладалась, тому 04 червня 2019 року ОСОБА_1    уклав договір емфітевзису з Фермерським господарством «Урожай-2018», зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, згідно якого ОСОБА_1 передав Фермерському господарству «Урожай-2018» право володіння та право користування земельною ділянкою кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га., розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями на спірну земельну ділянку на момент проведення державної реєстрації спірного договору емфітевзису не було встановлено.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки суд залишив поза увагою обставини, встановлені рішенням Новомиргородського районного суду від 10 квітня 2019 року (справа №395/823/18), яке набрало законної сили 07 серпня 2019 року, щодо недобросовісної поведінки орендодавця ОСОБА_1 стосовно попереднього орендаря (СТОВ «Вікторія Агро»), порушення його переважного права на укладення договору оренди на новий строк, а також не дав оцінки суперечливій поведінці цього відповідача у правовідносинах з приводу передачі належної йому земельної ділянки в оренду у період вирішення спору щодо переважного права попереднього орендаря.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ст. 203 ЦК України  зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.  Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.  Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.  Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.  Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17 зроблено висновок про те, що «реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 734/336/17 (провадження № 61-29962св18) зроблено висновок, що «одна і та ж сама земельна ділянка не може одночасно бути об`єктом оренди за двома різними договорами, укладеними із різними орендарями, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та захист прав позивача в обраний ним спосіб, зважаючи, що відповідачі допустили недобросовісну поведінку стосовно позивача - попереднього орендаря, порушивши його переважне право на укладення договорів оренди на новий строк».
Як встановлено, СТОВ «Вікторія-Агро» продовжувала користуватись переданою 22.03.2008 в оренду земельною ділянкою після переходу права власності до ОСОБА_1 в порядку спадкування від померлої ОСОБА_2 . 
Матеріали справи не містять доказів щодо повернення земельної ділянки орендарем СТОВ «Вікторія-Агро» орендодавцю ОСОБА_1 .
По закінченню строку вищевказаного договору оренди, 09.04.2019 сторони підписали новий договір оренди цієї земельної ділянки, визначивши умови набрання ним чинності з моменту підписання, вказали про необхідність проведення державної реєстрації речового права орендаря на користування земельною ділянкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до вимог чинного законодавства України. 
Підписання ОСОБА_1 вказаного договору та акту приймання-передачі встановлено з урахуванням висновку судової почеркознавчої експертизи (а.с. 64 т. 2).
Підписавши 09.04.2019 договір оренди землі, сторони погодили усі його істотні умови, ОСОБА_1 не спростовано факт виявлення волі на укладення і підписання договору, не надано доказів, що його волевиявлення не відповідало внутрішній волі.
Проте, СТОВ «Вікторія-Агро» як орендар земельної ділянки, який використав своє переважне право на укладення нового договору оренди, не змогло виконати передбачене нормами ст. 25 Закону України «Про оренду землі» і договором зобов`язанння - приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку, оскільки мало перешкоди для державної реєстрації свого права оренди за укладеним в письмовій формі з орендодавцем ОСОБА_1 договором оренди землі від 09.04.2019.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Укладаючи 04 червня 2019 року із ФГ «Урожай-2018»  договір оренди,  ОСОБА_1  діяв недобросовісно, всупереч досягнутим із СТОВ «Вікторія-Агро» домовленостям, що викладені в письмовій формі у договорі оренди землі від 09 квітня 2019 року, фактично створив перешкоди останньому на проведення державної реєстрації свого права користування (оренди) спірною земельною ділянкою і подальшого використання орендованої земельної ділянки. 
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2).
Статтею 4 Закону встановлено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Слід зазначити, що система державної реєстрації прав, запроваджена Законом з 1 січня 2013 року, передбачає виключно державну реєстрацію прав, а не державну реєстрацію правочинів чи інших документів, що посвідчують набуття права власності чи інших речових прав.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18 (провадження № 14-99цс20) Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що «статтею 33 Закону України «Про оренду землі» було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору  оренди  землі  на  новий  строк» та «поновлення  договору  оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність. 
Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18) зроблено висновок, що «за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендодавця про намір укласти новий договір оренди з новим орендарем, переважне право діючого орендаря, передбачене статтею 33 Закону «Про оренду землі», буде порушеним, а така поведінка орендодавця стосовно попереднього орендаря має підстави вважатися недобросовісною».
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2540цс16.
Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 15 квітня 2015 року у справі № 6-55цс15, в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України;
Колегія суддів вважає, що укладення оспорюваного договору емфітевзису спірної земельної ділянки свідчить про недобросовісність поведінки орендодавця щодо попереднього орендаря та порушення переважного права останнього на поновлення договору.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні судами справи їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND THERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року). 
Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 2 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц та від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц). Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). Якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди.
Укладений 04 червня 2019 року між ФГ «Урожай-2018» та ОСОБА_1 договір емфітевзису, який зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, порушує переважне право СГ ТОВ «Вікторія-Агро» на продовження орендних відносин щодо спірної земельної ділянки та перешкоджає останньому у проведенні державної реєстрації свого речового права, що виникло на підставі укладеного в письмовій формі між ОСОБА_1 і СТОВ «Вікторія-Агро» договору оренди землі від 09 квітня 2019 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову СГ ТОВ «Вікторія-Агро» до ОСОБА_1 , ФГ «Урожай-2018» про визнання недійсним договору емфітевзису.
Вирішуючи питання про судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, за рахунок відповідачів підлягають компенсації понесені позивачем витрати: 4802,5 грн сплаченого судового збору за подання позову та апеляційної скарги в цій частині позовних вимог (а.с.1,157,177 т.1), а також 4903 грн - на проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 66 т. 2).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пастух Вікторії Віталіївни, яка представляє інтереси Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро», задовольнити.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року скасувати.
Позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Урожай-2018» про визнання договору недійсним та скасування його державної реєстрації задовольнити.
Визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) укладений 04 червня 2019 року між фізичною особою ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та Фермерським господарством «Урожай-2018» (код ЄДРПОУ 42006151), зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, згідно якого ОСОБА_1 передав Фермерському господарству «Урожай-2018» право володіння та право користування земельною ділянкою кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га, розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.
Скасувати державну реєстрацію договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) укладеного 04 червня 2019 року, між фізичною особою ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером 3523883200:02:000:2503, здійснену державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004.
В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Урожай-2018» на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» по 7254 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий  С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко