ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/947/20  Номер провадження 33/814/504/20	Головуючий у 1-й інстанції Савченко А. Г.  Доповідач ап. інст. Захожай О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І., при секретарі Радько О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2020 року,        
                
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Айі Йорданія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП, РНОКПП НОМЕР_1 , 
визнаний винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.41 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
       Згідно з постановою судді, 29 січня 2020 року під час перевірки кафе «Алі-Баба» по АДРЕСА_2 встановлено порушення вимог законодавства про працю, а саме: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , здійснюючи підприємницьку діяльність, використовує найману працю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , без належного оформлення трудових відносин - укладення з ними трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням керівника та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження по даній справі. 
Свою апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що він дійсно є фізичною особою-підприємцем та займається послугами з надання мобільного харчування у кафе "Алі-Баба". Для забезпечення діяльності даного кафе використовував працю найманих працівників, а також двох осіб, які виконують певні роботи згідно цивільно правових угод.  ОСОБА_2 проходив стажування на посаду повара та виконував роботи по приготуванню національних страв починаючи з 15.01.2020, з режимом роботи з 08.00 по 20.00. Вказує, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про виконання робіт від 13.01.2020. Останній приходив до кафе на кілька годин за вимогою для надання допомоги та консультацій з приготування страв, при цьому він самостійно організовував власний робочий час, правилам трудового розпорядку не підпорядковувався, про що була домовленість заздалегідь. Крім того, договір був укладений на строк з 12.01.2020 по 31.01.2020, що виключає таку основну ознаку трудових правовідносин, як тривалість. 
Крім того, вказує, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення між ним та ОСОБА_2 13.01.2020 укладено відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України договір про повну матеріальну відповідальність працівника. Тобто зі слів самого інспектора, даний договір свідчить про існування саме трудових відносин між ним та ОСОБА_2 . Але с таким твердженням не погоджується виходячи з того, що дійсно додатковою угодою від 13.01.2020 до Договору про виконання робіт (надання послуг) № 01 від 13.01.2020 внесено зміни до абзацу 6 даного договору, виклавши його у такій редакції: "Порядок та умови притягнення Виконавця до матеріальної відповідальності передбачені Договором про повну матеріальну відповідальність від 13.01.2020".
Також, Додатковою угодою № 1 від 13.01.2020 до Договору про повну матеріальну відповідальність від 13.01.2020 доповнений даний договір п. 8 у такій редакції: "Даний договір є невід`ємною частиною Договору про виконання робіт (надання послуг) № 01 від 13.01.2020.
Зазначені додаткові угоди не були надані інспектору держпраці, так як вони нею не вимагались, а представник не порахував за необхідне їх надати. 
Отже, договір про повну матеріальну відповідальність працівника є невід`ємною частиною договору про виконання робіт (надання послуг), а отже дані договори є взаємопов`язані та не мають ніякого відношення до трудового договору. 
Тому посилання в протоколі на те, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цивільно-правовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність містять ряд ознак, притаманних саме трудовим відносинам і це свідчить про те, що останній працював без оформлення трудового договору є безпідставним. Оскільки інспектором держпраці не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вказаний цивільно-правовий договір є удаваним, відсутні рішення суду про встановлення його нікчемним або про визнання недійсним, недійсність такого договору прямо не передбачена законом, спір щодо правомірності укладеного цивільного договору повинен вирішуватися у судовому порядку за позовом особи, чиї права порушено, чи іншої заінтересованої особи. 
Щодо ОСОБА_3 , вказує, що для виконання робіт з миття посуду була запрошена ОСОБА_3 з якою був укладений договір на виконання робіт з 13.01.2020 терміном до 31.01.2020. До роботи ОСОБА_3 фактично приступила тільки з 17.01.2020. 
Згідно протоколу вказано, що у своїх поясненнях від 17.01.2020 ОСОБА_3 зазначила, що вона з 17.01.2020 проходить стажування у ОСОБА_1 на посаді посудомийки. На момент стажування трудовий договір з нею не укладався, після чого інспектор робить висновок, що правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 носять ознаки трудових функцій.
Проте, згідно письмових пояснень від 23.01.2020 ОСОБА_3 надала уточнення, а саме що вона виконує роботи з миття посуду з 17.01.2020 на підставі договору про виконання робіт (надання послуг), що оплату за виконані роботи вона отримує після підписання акту виконання робіт. 
Оскільки пояснення від 17.01.2020 були надані ОСОБА_3 у його відсутність, то вважає, що ОСОБА_3 в силу своєї необізнаності у термінології законодавства під поняттям "проходження стажування" мала на увазі саме тимчасовість виконання нею обговорених обсягів робіт, про що свідчать її додаткові пояснення від 23.01.2020. Вказує, що згідно договору про виконання робіт (надання послуг) з 13.01.2020 ОСОБА_3 мала виконувати свою роботу тільки до 31.01.2020.
Зазначає, що відносини ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали суто цивільно-правовий характер. 
Також,  ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2020 року, вказавши, що строк на оскарження ним був пропущений з поважних причин, оскільки  ОСОБА_1 при розгляді справи не був присутній, а копію постанови отримав 03.04.2020, проте через необхідність ознайомлення зі справою та складанням апеляційної скарги, враховуючи епідеміологічну ситуацію в Україні, у зв`язку з введенням особливого режиму на території м. Харкова, яким було обмежено виїзд з м. Харкова, був фактично позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу.
В судове засідання  ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується матеріалами справи (а.с.46). 
Щодо поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, вважаю за необхідне зазначити наступне. 
       Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.
Як вбачається з матеріалів справи, вона розглянута 26.03.2020 без участі ОСОБА_1 , а тому, оскільки про судове рішення, яке може бути оскаржено в апеляційному порядку стало відомо поза межами строку на апеляційне оскарження і при подачі апеляції заявлено клопотання про поновлення цього строку - таке клопотання підлягає до задоволення.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги та заслухавши правопорушника, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       На переконання апеляційного суду, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зробив обґрунтований висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.
Відповідно до ч. 3 ст. 41 КУпАП, адміністративна відповідальність встановлена за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.
Так, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Відповідно до матеріалів справи убачається, в ході проведення інспекційного відвідування кафе «Алі-Баба» по АДРЕСА_2 були опитані громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В своїх поясненнях представник за довіреністю ОСОБА_4 зазначає, що по питанню перебування у трудових відносинах ОСОБА_2 , пояснила, що він проходить стажування за посадою повара, за адресою вул. Шевченка, 23 м. Полтава кафе «Алі-Баба» з 15.01.2020. Режим роботи з 08.00 до 20.00, обов`язки приготування національних страв. Трудовий договір не укладався на момент стажування. 
ОСОБА_3 пояснює, що 17.01.2020 з 08.00 години ранку за адресою вул. Шевченка, 23 м. Полтава кафе «Алі-Баба» проходить стажування на посаду посудомийки. В її обов`язки входить миття посуду та прибирання приміщення. При прийнятті на стажування нею надано особисту медичну книжку серії № 906710 за даною адресою здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 . На момент стажування не укладався трудовий договір. 
       На момент проведення інспекційного відвідування 17.01.2020 трудові договори, які б підтверджували факт перебування у трудових відносинах гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_1 чи договора цивільно-правового характеру не надано. 
       В ході проведення інспекційного відвідування 23.01.2020, представником за довіреністю ОСОБА_4 надано договір на виконання робіт (надання послуг) від 13.01.2020 № 1 укладений між «Роботодавцем» в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого «Виконавець» виконує роботи з приготування їжі відповідної якості згідно з технологією приготування. 
       Умовами даного договору передбачено, що «Замовник» надає виконавцю робоче місце і необхідне обладнання для виконання вказаної роботи та забезпечує «Виконавця» відповідною кількістю продуктів харчування, необхідними для виконання вказаної роботи.
       «Замовник» робить оплату за виконані роботи у розмірі 2000 грн. за винятком податків. 
       При цьому, у даному договорі на виконання робіт не зазначений конкретний обсяг роботи (конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню).
       Крім того, 13.01.2020 між ФОП ОСОБА_1 та працівником ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника. 
       Пунктом 1 даного договору передбачено, що працівник бере на себе матеріальну відповідальність безпосередньо пов`язану з збереженням матеріальних цінностей та готівки, переданих йому підприємцем протягом усього терміну дії договору. 
       Відповідно до пункту 2 даного договору працівник зобов`язується виконувати усі встановлені правила приймання, зберігання, відпускання і кількісного обліку матеріальних цінностей та готівки, надавати у встановлений термін звітність за затвердженою формою. 
       Згідно пункту 6 договору підприємець зобов`язується створити працівнику нормальні умови праці і виробничу обстановку, яка забезпечує збереження готівки та матеріальних цінностей, що знаходяться на робочому місці працівника.
       Пунктом 7 передбачено, що цей договір діє протягом усього терміну роботи працівника.
       Штатним розписом, введеним в дію з 01.01.2020 передбачена одна штатна одиниця за посадою кухар з посадовим окладом 5000 грн. 
       В ході проведення інспекційного відвідування 23.01.2020 надано договір на виконання робіт (надання послуг) № 2 укладений між «Роботодавцем» в особі ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 .
       Умовами даного договору передбачено, що «Виконавець» виконує роботи з мийки кухонного й столового посуду на харчоблоці після роздачі й прийому їжі. 
       Дана умова договору на виконання робіт може свідчити, що роботи виконуються за режимом роботи закладу.
       Згідно договору, «Замовник» робить оплату за виконані роботи у розмірі 1200 грн. за винятком податків. 
       При цьому, у даному договорі на виконання робіт не зазначений конкретний обсяг роботи (конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню).
       Таким чином, викладене свідчить  про те, що  правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та громадянами    ОСОБА_2 та ОСОБА_3 носять ознаки трудової функції, за умовами якої укладається трудовий договір, а сторони договорів на виконання робіт (надання послуг) є роботодавцем та найманим працівником. 
Враховуючи вищенаведене, суддя першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.
Даний висновок суду підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № ПЛ6270/152/АВ/П/ПТ від 29 січня 2020 року (а.с. 1-2) та актом інспекційного відвідування фізичної особи № ПЛ6270/152/АВ від 29 січня 2020 року (а.с.3-6).
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч. 3 ст. 41 КУпАП, з дотриманням вимоги ст. ст. 33-35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею нових правопорушень.
Доводи зазначені в апеляційній скарзі мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не містять.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
З огляду на наведене, на переконання апеляційного суду, суддя першої інстанції, вирішуючи справу, дотримався вимог ст. ст. 9, 251, 279, 280, 283 КУпАП, викладені в оскаржуваній постанові висновки, відповідають встановленим фактичним обставинам справи, відтак рішення судді першої інстанції є законним та обґрунтованим, відтак підстав для її скасування чи зміни не вбачається.
Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ПОСТАНОВИВ:

Поновити  ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2020 року.
Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2020 року щодо  ОСОБА_1 – залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського 
апеляційного суду Захожай О.І.