ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 грудня 2020 року
м.Харків
Справа № 953/7734/20
Провадження №22-ц/818/5344/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
Суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
секретаря Каплоух Н.Б.,
Учасники справи :
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 серпня 2020 року (суддя Зуб Г.А.), -
в с т а н о в и в :
У травні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що   ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 18.11.2016 року. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором .
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 28.04.2020 року має заборгованість – 115580,43 грн., з яких: 65687,22 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 22953,24 грн. – заборгованості з відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 20959,95 грн. – нарахована пеня; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5480,02 грн. – штраф (процентна складова). 
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за вказаним договором не погашена, що є порушенням законних прав позивача. 
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 115580,43 грн. станом на 28.04.2020 за кредитним договором №б/н від 18.11.2016 року та судові витрати в розмірі 2102 грн.
Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 серпня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.11.2016 року у розмірі 65687 гривень 22 копійки, а також судові витрати в розмірі 1194 гривні 57 копійок. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі; в частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що при укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідач ознайомився з умовами договору до його укладення, у тому числі і розміщеними на сайті банку. ОСОБА_1 активно користувався картковим рахунком, погашав заборгованість, звертався до позивача з метою перевипуску картки, що свідчить про те, що він погодився з його умовами. З заявою про розірвання договору до банку не звертався.
Також вказує на те, що суд не мав права відмовляти у стягненні відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України, розмір яких передбачено у п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил, наданих суду в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Приватбанку в розділі «Архів договорів», однак клопотання представника позивача про огляд сайту судом не було розглянуто.
Умовами договору також передбачена сплата неустойки, на що суд уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Зазначає що застосований судом висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 не стосується спірних правовідносин.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Представник позивача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 129,130).
Згідно інформації, наданої за електронним запитом до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, станом 21.05.2020 року ОСОБА_1 не значиться зареєстрованим за адресою, зазначеною в позовній заяві та копії паспорта останнього. 

Про час та місце розгляду повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової влади України».
   
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення в частині задоволених вимог про стягнення тіла кредиту апелянт не оскаржує, тому рішення в цій частині перегляду в суді апеляційної інстанції не підлягає.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, викладені в рекламному буклеті становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з вказаним договором.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію наказу Банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви.
На підставі підписаної заяви від 18.11.2016 року, відповідачу було видано кредитні картки за номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 зі строком дії останньої до 08/22. 

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 28 квітня 2020 року у відповідача перед Банком виникла заборгованість у розмірі 115580,43 грн., з яких: 65687,22 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 65687,22 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 22953,24 грн. – заборгованості з відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 20959,95 грн. – пеня; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5480,02 грн. – штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків , нарахованих за ст.625 ЦК України, а також неустойки у вигляді штрафів та пені, суд першої інстанції виходив із того, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження того, що сторонами погоджено їх розмір та порядок нарахування. Також зазначив, що оскільки термін погашення за кредитом не закінчився, підстави для нарахування процентів у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України відсутні.

Судова колегія з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Доводи апеляційної скарги про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг на колегія суддів не приймає.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку , розміщені на сайті банку не можна вважати невід`ємною частиною спірного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Уківерсальна» також не може бути прийнятий судом, оскільки не містить підпису відповідача, який би свідчив про ознайомлення з тарифами банку, а також з огляду на те, що матеріали справи не містять інформації який саме вид картки «Універсальна» було видано ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Посилання банку на оплатність договору позики та необхідність стягнення відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України є необґрунтованим.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Беручи до уваги те, що строк кредитування відповідає строку дії картки – до серпня 2022 року та ще не скінчився, інші умови нарахування відсотків за прострочення виконання зобов`язання умовами договору не передбачено, вимоги банку про стягнення відсотків за ст.625 ЦК України є передчасними.
Що стосується вимог про стягнення неустойки, судова колегія виходить з наступного. 
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Як зазначалось раніше, розміри та порядок нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, зазначені в наданих банком Витягах з Умов та Правил, а також Тарифах банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Посилання в апеляційній скарзі на виписку по картці, як на доказ, який підтверджує виконання ОСОБА_1 запропонованих умов договору, а отже і погодження з ними, є безпідставним, оскільки такий доказ позивачем не надавався і судом не досліджувався.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Жодних доказів на спростування висновків суду матеріали справи не містять, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, колегія суддів залишає за АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку їз залишенням апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 141, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд –

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                         С.С. Кругова

Судді                                                                                         Н.П.Пилипчук
                                                                                       
О.Ю.Тичкова

Повний текст постанови складено 8 грудня 2020 року.