ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/18442/19                Головуючий суддя І інстанції Харченко А. М.
Провадження № 22-ц/818/3851/20        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого         Яцини В.Б.,
суддів колегії        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Харченко А.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 

В С Т А Н О В И В :
У  листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.  
Позов мотивовано тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2003 року, який було розірвано. Від цього шлюбу є неповнолітній син – ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що син знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надає, вона просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання. 
Відповідач проти позову заперечував, у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу позивач забрала усі свої речі та у спірну квартиру не поверталася, син залишився мешкати з ним у зв`язку з чим він несе всі витрати по утриманню сина. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку(доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22 листопада 2019 року.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що з 2014 року та даний час дитина постійно мешкає з ним, відвідує школу за місцем мешкання. 
Зазначає, що усі витрати по його утриманню дитини фактично несе він один, дитина відвідує матір лише раз на тиждень. Позивач звернулася до суду із позовом про розподіл майна, де сама зазначила, що не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 . 
Зауважив, що оскільки позивач зареєстрована в цій квартирі, надати документи про те, що вона не мешкає у цій квартирі, у нього немає можливості. На даний час та з 2014 року ОСОБА_2 фактично не приймає участь у вихованні сина та не утримує його. Посилається на те, що він купує одяг, іграшки, продукти харчування, сплачує всі необхідні платежі за його навчання, а також за його дозвілля. ОСОБА_2 на даний час має іншу родину, іншу дитину та рідко цікавиться життям їх спільної дитини.
Вказав, що рішення є незаконним оскільки з нього стягнуто аліменти на користь позивача, без врахування того факту, що син мешкає разом з ним, усі витрати по утриманню дитини несе він, тому просив рішення скасувати та у позові ОСОБА_2 відмовити.
ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надала
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому 17.10.2013 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.07.2014 року шлюб розірвано.
Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який проживає з позивачем.
Згідно довідки дитина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з позивачем (а.с. 11). 
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що дитина проживає з відповідачем та визначив розмір аліментів з урахуванням права дитини на необхідний рівень життя.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України).
Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Таким чином, при визначенні розміру аліментів застосовують згадані норми п. 3-2 ч. 1 та ч. 3 ст. 182 СК України.
Судом на підставі згаданої довідки (а.с. 11) правильно встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані позивач ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_3 .
З копії рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року про розірвання шлюбу вбачається, що сторони погодились, що їх син ОСОБА_3 після розірвання шлюбу залишається з матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 7-8). 
Таким чином, доводи скарги ОСОБА_1 про те, що син проживає разом з ним та окремо від матері колегія суддів не приймає до уваги, за їх недоведеності. 
З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення – без змін.
Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2020 року.
Головуючий –                                                 В.Б. Яцина

Судді -                                                                 І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.