П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

 04 грудня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Справа № 22-13010                                           Головуючий у1-й інстанції - Васалатій К. А.
Унікальний № 756/4590/17                                                               Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-
у с т а н о в и л а:
 
У березні 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» пред`явило в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просило стягнути із відповідача на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в порядку регресу страхове відшкодування в розмірі 155 228 грн 08 коп. та судовий збір (а.с.1-2).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 03 квітня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 351/14-Т/К/03, згідно з умовами якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Audi-Q3» д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.
26 липня 2014 року по просп. Г. Сталінграду в м. Києві сталося ДТП за участю автомобіля «Audi Q3» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року винною у скоєному ДТП визнано ОСОБА_1 . Внаслідок даної ДТП автомобілю «Audi Q3» д.н.з. НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток, розмір якого відповідно до звіту № 447 від 18 серпня 2014 року складає 164 023 грн 24 коп. Згідно з відомостями рахунку-фактури № 0000020799 від 07 серпня 2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 142 353 грн 53 коп.
На підставі умов договору страхування, розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило страхове відшкодування в сумі 140 853 грн 53 коп., за вирахуванням розміру франшизи, яка відповідно до умов договору склала 1 500 грн. 
Крім того, під час проведення ремонтних робіт було виявлено приховані пошкодження, вартість ремонту яких відповідно до розрахунку № 0000021543 від 10 жовтня 2014 року склала 14 374 грн 55 коп. 
Згідно з відомостями ДАІ № 9416972 цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Статус» відповідно до полісу АС7320115. Проте ця страхова компанія за систематичне та грубе порушення законодавства в сфері надання фінансових послуг була позбавлена права укладати договори страхування.
24 листопада 2015 року та 30 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши до неї всі необхідні документи для виплати в досудовому порядку відшкодування, проте жодних коштів на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не надходило.
          Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року позов ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задоволено, стягнуто зі  ОСОБА_1  на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 155 228 грн 08 коп. страхового відшкодування та 2 329 грн 50 коп. судового збору.
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відмовити у повному обсязі та судові витрати покласти на ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (а.с.107-126).
Відзиву на апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у визначений судом строк не подала. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом із копією апеляційної скарги позивач отримав 09 жовтня 2020 року (а.с.159).
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.
03 квітня 2014 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 351/14-Т/К/03, згідно з положеннями якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Audi Q3» д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с.3). 
26 липня 2014 року по пр. Г. Сталінграду в м. Києві сталося ДТП за участю автомобіля «Audi Q3» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . 
Постановою Оболонського р/с м. Києва від 12 вересня 2014 року винною у скоєному ДТП визнано ОСОБА_1 (а.с.34).
 
Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Внаслідок даної ДТП автомобілю «Audi Q3» д.н.з. НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток, розмір якого відповідно до Звіту № 447 від 18 серпня 2014 року, складає 164 023,24 грн. Згідно з рахунком-фактурою № 0000020799 від 07 серпня 2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 142 353 грн 53 коп. (а.с.11). 
На підставі умов договору страхування, розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило страхове відшкодування в сумі 140 853 грн 53 коп. за вирахуванням розміру франшизи, яка відповідно до умов договору склала 1 500 грн (а.с.37). Крім того, під час проведення ремонтних робіт було виявлено скриті пошкодження, вартість ремонту яких відповідно до розрахунку № 0000021543 від 10 жовтня 2014 року склала 14 374 грн 55 коп.
За встановлених обставин, задовольняючи позов ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» районний суд виходив із такого.
Загальний розмір понесених витрат на ремонт автомобіля «Audi Q3» д.н.з. НОМЕР_1 склав 155 228 грн 08 коп., з розрахунку: 140 853,53 + 14 374,55 = 155 228, 08 грн. 
Відповідно до відомостей ДАІ № 9416972 цивільно-правова відповідальність відповідачки на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Статус» за полісом АС7320115. Проте ця страхова компанія за систематичне та грубе порушення законодавства в сфері надання фінансових послуг була позбавлена права укладати договори страхування. ПрАТ «СК «Статус» вже тривалий час не здійснює виплати страхового відшкодування. 24 листопада 2015 року та 30 грудня 2015 року позивач звернувся до ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши до неї всі необхідні документи для виплати в досудовому порядку відшкодування, проте, жодних коштів на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не надходило.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, а також даних щодо перебігу розгляду справи  суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені норми процесуального права в частині повідомлення сторін про дату, місце та час судового розгляду, правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст. ЦК України.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом норм процесуального права, оскільки ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Матеріали справи свідчать, що позивач звертаючись до суду із позовом зазначив адресу відповідача ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (а.с.1).
Відповідно до відомостей довідки, отриманої з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в м. Києві ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрованою не значиться (а.с.47).
Незважаючи на інформацію, отриману з вищевказаної довідки, районний суд направив судове повідомлення про розгляд справи для ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.49).
Вказане судове повідомлення про розгляд справи, призначений на 26 червня 2017 року, отримане не було та повернулось до суду першої інстанції як не вручене з відміткою причини невручення повідомлення «за закінченням встановленого строку зберігання»  (а.с.52).
Наявна в матеріалах справи копія оголошення до засобів масової інформації - газета "Урядовий кур`єр" (а.с.57), без примірника випуску указаної газети із наявним у ній оголошенням не може бути прийнята судом на підтвердження належного повідомлення відповідача про дату, місце та час судового засідання. 
Отже вирішенні питання щодо розгляду справи за відсутності відповідача районний суд на вказане уваги не звернув, розглянув справу та ухвалив рішення за відсутності ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.
 
Згідно з п. 3 ч. 3  ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Отже ураховуючи наявність безумовних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з процесуальних мотивів, останнє підлягає скасуванню, а доводи позовної заяви підлягають повторній оцінці судом апеляційної інстанції.
Тому під час апеляційного розгляду в порядку, визначеному ст. 367 ЦПК України, судом досліджено у якості нових доказів: 1) відповідь на адвокатський запит з МТСБУ від 17 серпня 2020 року (а.с.138); 2) копію постанови Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року  (а.с.139-140).
З відповіді МТСБУ на адвокатський запит убачається, що в ЦБД МТСБУ міститься інформація про чинний на дату ДТП 26 липня 2014 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/7320115 щодо забезпечення автомобіля АUDI А6, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 . Договір страхування був укладений cтраховиком ПрАТ «СК «Статус» зі страхувальником ОСОБА_1 . До ЦБД МТСБУ страховиком за зазначеним договором внесено наступну інформацію: дата укладання договору - 24 жовтня 2013 року; дата початку дії полісу - 25 жовтня 2013 року; дата закінчення дії полісу - 24 жовтня 2014 року; страхова сума за шкоду майну - 50 000 грн; страхова сума за шкоду життю та здоров`ю - 100 000 грн; франшиза - 510 грн (а.с.138).
З копії постанови Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року убачається, що у мотивувальній частині постанови встановлена доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.139-140). 
          
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц  викладені наступні правові висновки щодо застосування норм матеріального права у сфері відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність у порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
 
          Матеріали справи свідчать, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило страхове відшкодування в сумі 140 853 грн 53 коп., за вирахуванням розміру франшизи, яка відповідно до умов договору склала 1 500 грн та вартість проведення ремонтних робіт прихованих пошкоджень у розмірі 14 374 грн 55 коп. на ремонт автомобіля «Audi Q3» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.37-38).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1   на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Статус»: дата укладання договору - 24 жовтня 2013 року з датою закінчення дії полісу - 24 жовтня 2014 року. Страхова сума за шкоду майну - 50 000 грн, страхова сума за шкоду життю та здоров`ю - 100 000 грн; франшиза - 510 грн.
Водночас матеріали справи не містять доказів звернення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до ПрАТ «СК «Статус» із заявою про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, який стався 26 липня 2014 року. Відтак, немає і доказів відмови страхової компанії у задоволенні такої заяви.
Відповідно до пунктів 2, 3 статті 20 Закону № 1961 IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та (або) майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Згідно з пунктом 1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та (або) ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Такі правові висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 753/15214/16-ц.  
Тому аргументи позивача про те, що ОСОБА_1 повинна повністю відшкодувати заподіяну шкоду, оскільки страховик ПрАТ "СК "Статус" тривалий час не здійснювала виплати страхового відшкодування і була позбавлена права укладати договори страхування, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.     
 
Ураховуючи наведене, правові підстави для покладення на ОСОБА_1 обов`язку  відшкодування шкоди  у межах страхового відшкодування, а саме 49 490 грн (50000 - 510 франшизи)  відсутні.
 
Відповідно до положень ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
          Ураховуючи наведене, зі ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування - 105 738 грн 08 коп. (155 228,08 - 49490).
 
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на встановлені апеляційним судом:  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.
 
За правилом ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.  
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
          У даній справі судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду склали 2 328 грн. 42 коп. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги склали 3 492 грн 63 коп. 
          Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог зі ОСОБА_1  на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на відшкодування судових витрат підлягає стягненню 1 586 грн 07 коп. (105 738, 08  х 2328,42 : 155228,08).
          Пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, із ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь  ОСОБА_1  підлягає стягненню на відшкодування судових витрат 1 113 грн 52 коп. (155228,08 - 105 738, 08 = 49 490 х 3 492,63 : 155228,08).  
          Остаточно, шляхом зарахування однорідних вимог, зі ОСОБА_1  на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на відшкодування судових витрат підлягає стягненню 472 грн 55 коп. (1586,07 - 1113,52).
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (р/р НОМЕР_5 в ПАТ «Кредобанк» м. Київ, МФО 325365, код ЄДРПОУ 3390833220, місцезнаходження 01000, м. Київ, вул. Борщагівська, б. 154)  105 738 (сто п`ять тисяч сімсот тридцять вісім) грн 08 коп. на відшкодування шкоди та 472 (чотириста сімдесят дві) грн 55 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома