ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" грудня 2020 р.           Справа№ 910/63/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Тищенко А.І. 
 
при секретарі        Пнюшкову В.Г.
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 02.12.2020.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 29.07.2020 (повний текст складено 17.08.2020)
у справі № 910/63/20 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ"
до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"
про стягнення 428371,47 грн.
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Радикал Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк" Савельєвої Анни Миколаївни (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" (далі - відповідач) про стягнення 428371,47 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача 428371,47 грн. незаконно списаних грошових коштів.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2020 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" про стягнення 428 371,47 грн. - відмовлено повністю, судові витрати покладено на позивача.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/63/20 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" на користь позивача 428 371,47 грн., судові витрати покласти на відповідача.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що списання плати за розрахункове обслуговування було здійснено відповідачем з кореспондентського рахунку ПАТ «Радикал Банк» в період запровадження в останньому тимчасової адміністрації. Водночас скаржник зазначає, що строк позовної давності переривався, що підтверджується листом №710/826/2017 від 30.01.2017. 
Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції мав залишити заяву про застосування строків позовної давності без розгляду, оскільки вона була подану після закриття підготовчого засідання.
Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/63/20, обґрунтовуючи клопотання тим, що оскаржуване рішення отримано апелянтом 27.08.2020, тому строк на апеляційне оскарження потрібно рахувати з наступного дня. 28.08.2020.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/63/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/63/20. Відновлено Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/63/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/63/20. Призначено справу до розгляду на 02.12.2020.
04.11.2020 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/63/20 без змін. 
19.11.2020 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/63/20 до набрання законної сили постанови, що буде прийнята Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду за результатом розгляду касаційної скарги АБ «УКРГАЗБАНК» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 у даній справі. 
30.11.2020 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на клопотання позивача про зупинення провадження у справі №910/63/20. 
В судовому засіданні 02.12.2020 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/63/20 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" на користь позивача 428 371,47 грн., судові витрати покласти на відповідача.
В судовому засіданні 02.12.2020 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/63/20 залишити без змін.
Зупинення провадження у справі - це перерва у розгляді справи на невизначений строк. У разі зупинення провадження у справі припиняється здійснення процесуальних дій у такій справі.
Статтею 227 ГПК України передбачено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Таким чином, підставою для зупинення провадження у справі є об`єктивна неможливість розгляду господарської справи до вирішення пов`язаної справи іншим судом.
При цьому для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, ще мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи певної черговості розгляду вимог тощо. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №  918/926/17.
Згідно з пунктом 5 частини першої ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
При цьому пов`язаною зі справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для такого господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Водночас, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Враховуючи вищевикладене, а також те, що в даному апеляційному провадженні переглядається законність та обґрунтованість рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020, перегляд в касаційному порядку ухвали Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 про заміну сторони правонаступником по тій самій справі, на переконання судової колегії, жодним чином не впливає на процес перегляду апеляційним судом рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020, у зв`язку із чим судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження.
В судовому засіданні 02.12.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 17.03.2011 між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" (банк) та Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" (кореспондент) укладено Договір №03/М/РБ про встановлення кореспондентських відносин, відповідно до умов якого банк відкриває кореспонденту кореспондентські рахунки Лоро у доларах США та гривнях, надає комплекс послуг з розрахункового обслуговування за операціями з використанням банківських платіжних карток міжнародної платіжної системи MasterCard Worldwide згідно з умовами Договору доручення №01/М/РБ від 17.03.2011.
Згідно з п.3.1 Договору №03/М/РБ про встановлення кореспондентських відносин від 17.03.2011 (в редакції Додаткового договору №5 від 06.07.2015) банк здійснює операції з розрахункового обслуговування на підставі чинних тарифів. Плата за послуги здійснюється у національній валюті України по курсу НБУ на момент здійснення відповідної операції. Списання з кореспондентських рахунків плати за послуги банку здійснюється відповідно до п. 3.10 договору при наданні послуги/здійсненні операції або після цього, якщо інше не передбачене умовами договору.
Відповідно до п. 8.1 Договору №03/М/РБ про встановлення кореспондентських відносин від 17.03.2011 договір набирає сили з дати підписання обома сторонами та діє протягом терміну дії Договору доручення.
17.03.2011 між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" (повірений) та Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" (довіритель) укладено Договір доручення №01/М/РБ, відповідно до умов якого повірений, який є принципіальним учасником міжнародної платіжної системи MasterCard Worldwide, приймає на себе зобов`язання виконувати від імені та за рахунок довірителя всі необхідні дії по наданню довірителю послуг, спрямованих на вступ до MasterCard і подальшу участь довірителя у MasterCard в якості афілійованого учасника, виконувати від імені та за рахунок довірителя розрахунки в іноземній та національній валюті з MasterCard по операціям емісії та еквайрингу довірителя, а також здійснювати всі інші розрахунки, пов`язані з виконанням всіх інших зобов`язань довірителя як афілійованого учасника MasterCard.
Відповідно до п. 2.4 Договору доручення №01/М/РБ від 17.03.2011 гарантійне покриття - це сума коштів, що розміщується довірителем на рахунку у довіреного на умовах Договору про міжбанківський депозит №02/М/РБ від 17.03.2011, розмір якого визначається повіреним відповідно до вимог повіреного та MasterCard, пред`явлених для забезпечення фінансової безпеки при проведенні розрахунків по операціям, що здійснюються з використанням БПК, емітованих довірителем.
Згідно з п. 9.1 Договору доручення №01/М/РБ від 17.03.2011 даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до моменту припинення його дії у встановлених договором порядку та підставах.
17.03.2011 між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" (банк) та Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" (вкладник) укладено Договір №02/М/РБ про міжбанківський депозит, відповідно до умов якого вкладник розміщує в банку на умовах цього договору грошові кошти в дол США (депозит) у розмірі, що розраховується банком відповідно до п.п. 3.3.5 та п. 4.1.4 Договору доручення №01/М/РБ від 17.03.2011, і є гарантійним покриттям вкладника при його розрахунках з міжнародною платіжною системою MasterCard через банк.
Відповідно до п. 1.5 Договору №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011 банк приймає депозит на термін виконання сторонами зобов`язань, що передбачені Договором доручення та Договором про встановлення кореспондентських відносин №03/М/РБ від 17.03.2011, включаючи строк виконання зобов`язань, що мають бути виконані сторонами у випадку припинення вказаних договорів.
Згідно з п. 1.8 Договору №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011 сума депозиту повертається банком вкладнику протягом 2-х банківських днів після закінчення терміну залучення депозиту.
Відповідно до п. 2.6 Договору №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011 банк зобов`язується повернути вкладнику депозит в строк, який встановлений у п. 1.8 договору, лише за умови повного виконання вкладником зобов`язань перед банком за Договором доручення та за Договором про встановлення кореспондентських відносин.
Згідно з п. 4.1 Договору №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011 договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до закінчення терміну залучення суми депозиту, встановленого у п. 1.5 договору.
17.03.2011 між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" (застовадавець) укладено Договір №04/М/РБ про заставу майнових прав, яким забезпечуються вимоги заставодержателя, що випливають з Договору доручення та Договору про встановлення кореспондентських відносин, за умовами яких заставодавець зобов`язаний перед заставодержателем належним чином виконувати зобов`язання щодо проведення розрахунків у відповідності до п. 2.8, 3.2.2, 3.3.3-3.3.6, 3.3.8-3.3.9, 7.7 Договору доручення та у відповідності до п. 5 Договору про встановлення кореспондентських відносин.
Відповідно до п. 1.2 Договору №04/М/РБ про заставу майнових прав від 17.03.2011 заставодавець передає в заставу заставодержателю право вимоги грошових коштів в межах суми депозиту, розміщеного згідно з Договором міжбанківського депозиту №02/М/РБ від 17.03.2011.
Згідно з п. 2.2 Договору №04/М/РБ про заставу майнових прав від 17.03.2011 заставодержатель набуває право вимоги по Депозитному договору згідно з цим договором у разі невиконання заставодавцем забезпечених цим договором зобов`язань по Договору доручення та/або Договору про корвідносини в повному обсязі та/або в частині у встановлені Договором доручення та/або Договором про корвідносини строки.
В разі невиконання заставодавцем зобов`язань щодо проведення розрахунків у відповідності до п. 2.8, 3.2.2, 3.3.3-3.3.6, 3.3.8-3.3.9, 7.7 Договору доручення та у відповідності до п. 5 Договору про встановлення кореспондентських відносин, звернення стягнення на предмет застави проводиться на підставі та відповідно до умов договору відступлення заставодавцем заставодержателю права вимоги боргу по депозитному договору, який укладається сторонами одночасно з цим договором (п.2.3 Договору №04/М/РБ про заставу майнових прав від 17.03.2011).
17.03.2011 між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" (застовадавець) укладено Договір відступлення права вимоги №05/М/РБ, відповідно до умов якого з метою реалізації прав вимоги, що є предметом застави згідно з Договором про заставу майнових прав №04/М/РБ від 17.03.2011, заставодавець відступає на умовах цього договору заставодержателю свої права, набуті згідно з Договором про міжбанківський депозит №02/М/РБ від 17.03.2011, і за яким заставодержатель є боржником (депозитний договір). Під право вимоги сторони розуміють вимогу на виплату боржником заставодавцю суми депозиту або його частини згідно з умовами Депозитного договору.
Відповідно до п. 1.1 Договору відступлення прав вимоги №05/М/РБ від 17.03.2011 заставодержатель набуває право вимоги за цим договором у випадку невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов щодо проведення розрахунків у відповідності до п. 2.8, 3.2.2, 3.3.3-3.3.6, 3.3.8-3.3.9, 7.7 Договору доручення та у відповідності до п. 5 Договору про встановлення кореспондентських відносин.
Як вбачається з банківської виписки з рахунку позивача, відповідно до умов Договору про міжбанківський депозит №02/М/РБ від 17.03.2011, позивач розмістив на рахунку, відкритому у відповідача, грошові кошти у сумі 1028347,11 грн.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідачем було безпідставно та неправомірно списано у період запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Радикал Банк" з кореспондентських рахунків позивача грошові кошти у сумі 317352,77 грн.
Крім того, відповідач не повернув позивачу частину депозиту у розмірі 111018,70 грн., що свідчить про неправомірну поведінку відповідача.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує на те, що позивачем не вчинялись дії щодо розірвання, зокрема, Договору №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011, з огляду на що строк повернення депозиту не настав, а залишок депозит обліковується на вкладному рахунку.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" суми грошових коштів у розмірі 317352,77 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позовної давності. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що Договір про міжбанківський депозит є припиненим чи розірваним, а тому термін залучення депозиту не закінчився, у зв`язку з чим підстави для повернення суми депозиту у розмірі 111018,70 грн., що залежать від терміну його залучення та виконаних сторонами зобов`язань за Договором доручення та Договором про встановлення кореспондентських відносин, відсутні, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).
Як встановлено судами, 17.03.2011 Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" (банк) та Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" (кореспондент) укладено Договір №03/М/РБ про встановлення кореспондентських відносин, відповідно до умов якого банк відкриває кореспонденту кореспондентські рахунки Лоро у дол США та гривнях, надає комплекс послуг з розрахункового обслуговування за операціями з використанням банківських платіжних карток міжнародної платіжної системи MasterCard Worldwide згідно з умовами Договору доручення №01/М/РБ від 17.03.2011.
Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання умов вказаного договору ним було розміщено в Публічному акціонерному товаристві Акціонерному банку "Укргазбанк" грошові кошти у сумі 5  175 798,78 грн.
При цьому, у період з 10.07.2015 по 21.08.2015 відбулось зменшення коштів внаслідок списання клієнтами банку з власних карток MasterCard грошової суми у загальному розмірі 3532688,72 грн., повернуто відповідачем позивачу - 1  326 757,29 грн. та списано відповідачем в односторонньому порядку грошові кошти у сумі 317 352,77 грн. за розрахункове обслуговування (в період запровадження в Публічному акціонерному товаристві "Радикал Банк" тимчасової адміністрації).
Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 09.07.2015 № 452/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.07.2015 № 130 "Про запровадження тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк", згідно з яким з 10.07.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію в банку строком на 3 місяці з 10.07.2015 до 09.10.2015 включно.
З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 184 від 08.10.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у банку до 09.11.2015 включно.
Відповідно до постанови Правління НБУ від 09.11.2015 № 769 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09 листопада 2015р. № 203 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора банку, визначені статтями 37, 38 47-51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Савельєвій Анні Миколаївні на два роки з 10.11.2015 до 09.11.2017 включно.
На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23.10.2017 № 4780 про продовження строків здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" строком на один рік до 09.11.2018 включно.
На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 01.11.2018 № 2936 про продовження строків здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" строком на один рік з 10.11.2018 до 09.11.2019 включно.
На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 24.10.2019 №2712 про продовження строків здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" строком на один рік з 10.11.2019 до 09.11.2020 включно.
Судами встановлено, що у період з 10.07.2015 по 21.08.2015 відповідачем було списано з кореспондентського рахунку позивача грошові кошти у загальному розмірі 317 352,77 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача та розрахунком дебіторської заборгованості).
Вказані обставини також визнаються відповідачем у відзиві на позовну заяву.
При цьому, листом вих. №2723/16 від 27.12.2016 Публічне акціонерне товариство "Радикал Банк" повідомило відповідача про те, що у період з 10.07.2015 по 21.08.2015 в порушення ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідач здійснив списання коштів з кореспондентського рахунку позивача у сумі 317 352,77 грн. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до Договору про міжбанківський депозит №02/М/РБ від 17.03.2011 він вніс на рахунок грошові кошти у сумі 1  028 347,11 грн., які і просив повернути.
У листі вих. №170/826/2017 від 30.01.2017 відповідач підтвердив списання ним грошових коштів у сумі 317352,77 грн. за період з 10.07.2015 по 21.08.2015 в рахунок погашення зобов`язань, які виникли з Договору доручення. Також, у вказаному листі відповідач пропонував погодити погашення заборгованості у сумі 230098,29 грн., яка виникла за період з 27.08.2015 по 09.11.2015 та внесена позивачем до реєстру вимог кредиторів, за рахунок заставного майна, а саме коштів, розміщених на рахунку гарантійного покриття.
Тобто, списання плати за розрахункове обслуговування було здійснено відповідачем з кореспондентського рахунку Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" в період запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Радикал Банк".
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".
Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:
1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;
2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);
3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;
4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;
5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
Таким чином, оскільки щодо Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" з 10.07.2015 запроваджено процедуру тимчасової адміністрації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", будь-яке списання відповідачем грошових коштів з кореспондентського рахунку позивача після запровадження тимчасової адміністрації, у тому числі й договірне, суперечить Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним у даних правовідносинах.
За наведених обставин, судова колегія вважає обґрунтованими твердження скаржника щодо відсутності у Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" права в односторонньому порядку списувати з кореспондентського рахунку позивача грошові кошти як плату за розрахункове обслуговування у сумі 317 352,77 грн.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 08.07.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності в частині позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 317 352,77 грн. (безпідставно списаних в односторонньому порядку з кореспондентського рахунку позивача як плату за розрахункове обслуговування).
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Судова колегія дійшла до переконання, що оскільки позивач (Публічне акціонерне товариство "Радикал Банк") не був позбавлений доступу до своїх рахунків, відкритих в Публічному акціонерному товаристві Акціонерному банку "Укргазбанк", на яких відображались проведені банківські операції (доказів протилежного матеріали справи не містять), у зв`язку із чим судова колегія погоджується із доводами відповідача відносно того, що про кожну суму списаних у період з 10.07.205 по 21.08.2015 грошових коштів (загальна сума 317352,77 грн.) позивачу було відомо в дату списання.
При цьому, відповідачем долучено до матеріалів справи копію вимоги про повернення коштів вих. №3240/15 від 09.11.2015, в якій позивач вказує на те, що в період з 10.07.2015 по 21.08.2015 відповідачем в порушенням норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було списано грошові кошти у загальній сумі 317541,77 грн., які вимагав повернути.
Таким чином, позивач (Публічне акціонерне товариство "Радикал Банк") в будь-якому випадку був обізнаний про порушення своїх прав станом на 09.11.2015.
Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги, що позивач звернувся з даним позовом до суду 28.12.2019, суд першої інстанції дійшов правомірних висновків, що позивачем було пропущено строк позовної давності, що з огляду на подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, є підставою для відмови у позові.
При цьому, скаржником не обґрунтовано та не надано суду доказів на підтвердження переривання позовної давності, так само як і не заявлено про поважність причин її пропуску.
Зокрема, позивачем долучено до матеріалів справи копію листа Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" вих. №170/826/2017 від 30.01.2017, в якому відповідач підтвердив списання ним грошових коштів у сумі 317352,77 грн. за період з 10.07.2015 по 21.08.2015 в рахунок погашення зобов`язань, які виникли з Договору доручення. Також, у вказаному листі відповідач пропонував погодити погашення заборгованості у сумі 230098,29 грн., яка виникла за період з 27.08.2015 по 09.11.2015 та внесена позивачем до реєстру вимог кредиторів, за рахунок заставного майна, а саме коштів, розміщених на рахунку гарантійного покриття.
У статті 264 Цивільного кодексу України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Аналіз зазначеної норми статті 264 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Слід зауважити, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання. При цьому господарському суду слід мати на увазі таке.
У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина 1 статті 264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно врахувати, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає наявність боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у виді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
З огляду на те, що з листа відповідача вих. №170/826/2017 від 30.01.2017 не вбачається визнання ним тих обставин, що сума грошових кошті у розмірі 317352,77 грн. є безпідставно списаною та підлягає поверненню позивачу, вказаний лист не оцінюється судовою колегією як доказ вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання відповідачем боргу.
Твердження скаржника щодо того, що суд першої інстанції нехтуючи положеннями ст. 207 ГПК України, не з`ясував причин не подання відповідачем зазначеної заяви у підготовчому засіданні, не заслухав думку позивача з приводу зазначеного документу, судовою колегією оцінюються критично, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Отже, зважаючи на вищевикладене в сукупності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" суми грошових коштів у розмірі 317352,77 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позовної давності.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" суми депозиту у розмірі 111018,70 грн., судова колегія зазначає наступне.
Як встановлено судами вище, 17.03.2011 між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" (банк) та Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" (вкладник) укладено Договір №02/М/РБ про міжбанківський депозит, відповідно до умов якого вкладник розміщує в банку на умовах цього договору грошові кошти в дол США (депозит) у розмірі, що розраховується банком відповідно до п.п. 3.3.5 та п. 4.1.4 Договору доручення №01/М/РБ від 17.03.2011, і є гарантійним покриттям вкладника при його розрахунках з міжнародною платіжною системою MasterCard через банк.
Як вбачається з банківської виписки з рахунку позивача, відповідно до умов Договору про міжбанківський депозит №02/М/РБ від 17.03.2011, позивач розмістив на рахунку, відкритому у відповідача, грошові кошти у сумі 1028347,11 грн.
При цьому, 10.02.2017 відповідач повернув позивачу частину гарантійного покриття (депозиту) у сумі 687230,12 грн.
Таким чином, неповернутими залишились грошові кошти у розмірі 341116,99 грн. (частина депозиту).
Як зазначив позивач у позовній заяві, грошові кошти у сумі 341116,99 грн. складаються з 230098,29 грн. - визнані Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" кредиторські вимоги відповідача та 111018,70 грн. - не визнані позивачем кредиторські вимоги відповідача.
Позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 111018,70 грн., які є частиною депозиту, який, за твердженням позивача, неправомірно не повертається відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.
Частини 1, 3 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлюють, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до п. 1.5 Договору №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011 банк приймає депозит на термін виконання сторонами зобов`язань, що передбачені Договором доручення та Договором про встановлення кореспондентських відносин №03/М/РБ від 17.03.2011, включаючи строк виконання зобов`язань, що мають бути виконані сторонами у випадку припинення вказаних договорів.
Згідно з п. 1.8 Договору №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011 сума депозиту повертається банком вкладнику протягом 2-х банківських днів після закінчення терміну залучення депозиту.
Відповідно до п. 2.6 Договору №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011 банк зобов`язується повернути вкладнику депозит в строк, який встановлений у п. 1.8 договору, лише за умови повного виконання вкладником зобов`язань перед банком за Договором доручення та за Договором про встановлення кореспондентських відносин.
Згідно з п. 4.1 Договору №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011 договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до закінчення терміну залучення суми депозиту, встановленого у п. 1.5 договору.
Водночас, із матеріалів справи не вбачається, що позивачем у повному обсязі виконані умови Договору доручення та Договору про встановлення кореспондентських відносин.
Зокрема, доказів сплати відповідачу грошових коштів у сумі 230098,29 грн., які є регресними кредиторськими вимогами, пов`язаними з платежами за операціями по картковим рахункам в системі Master Card на підставі Договору про встановлення кореспондентських відносин, та які включені до реєстру вимог кредиторів, скаржником суду не надано.
Наведені обставини свідчать про те, що внаслідок наявного за позивачем невиконаного зобов`язання термін залучення суми депозиту за Договором про міжбанківський депозит не закінчився, а тому вказаний депозитний договір свою дію не припинив.
Таким чином, навіть у випадку припинення Договору доручення та Договору про встановлення кореспондентських відносин, депозитний договір діє включно до строку виконання сторонами зобов`язань за вказаними договорами.
При цьому, порядок розірвання договорів визначений ст. 651 Цивільного кодексу України, та, зокрема, господарських договорів - ст. 188 Господарського кодексу України.
Частиною 1 ст. 188 Господарського кодексу України закріплено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
З аналізу наведеної норми слідує, що можливість розірвати договір в односторонньому порядку має бути передбачена в договорі або законі.
Положеннями Договору про міжбанківський депозит такий порядок його розірвання не передбачено.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази розірвання Договору про міжбанківський депозит у судовому порядку.
Одночасно судова колегія звертає увагу, що з наявних в матеріалах справи копій листів Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк", адресованих відповідачу, а саме: вих. №2723/16 від 27.12.2016, вих. №57/16 від 05.01.2016 та вих. №504 від 10.09.2019 не вбачається, що ПАТ "Радикал Банк" розриває, зокрема, Договір №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011 в односторонньому порядку.
Натомість у вказаних листах банк лише просив відповідача повернути залишки суми депозиту.
З урахуванням наведеного вище, судова колегія дійшла до переконання, що скаржником не доведено, що Договір про міжбанківський депозит є припиненим чи розірваним, а тому термін залучення депозиту не закінчився, у зв`язку з чим суд першої інстанції  дійшов правомірного висновку, що підстави для повернення суми депозиту у розмірі 111018,70 грн., що залежать від терміну його залучення та виконаних сторонами зобов`язань за Договором доручення та Договором про встановлення кореспондентських відносин, відсутні.
Таким чином, враховуючи все вище викладене в сукупності, судом першої інстанції правомірно відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" про стягнення 428371,47 грн. (317352,77 грн. заборгованості за Договором про встановлення кореспондентських відносин №03/М/РБ від 17.03.2011 та 111018,70 грн. заборгованості за Договором №02/М/РБ про міжбанківський депозит від 17.03.2011).
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі №910/63/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі №910/63/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду "ЛАЙТ ІНВЕСТ" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі №910/63/20 - залишити без змін.
Матеріали справи №910/63/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови підписано 21.12.2020 (після виходу судді-учасника Яковлєва М.Л. з відпустки).

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                А.І. Тищенко