ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2172/19	

головуючий суддя І інстанції – Татаринов Д.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
за участю секретаря судового засідання: Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року в адміністративній справі №280/2172/19 за позовом  Казенного підприємства " Науково-виробничий комплекс "Іскра"  до  Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
Казенне підприємство " Науково-виробничий комплекс "Іскра"   звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0000274707 від 31 січня 2019 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року адміністративний позов Казенного підприємства " Науково-виробничий комплекс "Іскра"    було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано  податкове повідомлення-рішення від 31 січня 2019 року №0000274707. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для його скасування. 
Казенним підприємством " Науково-виробничий комплекс "Іскра"   було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, на підставі направлень від 12 грудня 2018 року № 219, № 220 виданих Запорізьким управлінням Офісу великих платників податків, на підставі підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 05 грудня 2018 року № 804 «Про проведення документальної позапланової перевірки КГГ "НІЖ "Іскра", наказу Офісу великих платників податків ДФС від 11 грудня 2018 року № 2312, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Казенного підприємства «Науково - виробничий комплекс «Іскра» код 14313866 з питань правомірності відображення в податковій звітності з ПДВ за січень-квітень 2018 року господарських операцій з ТОВ «Норма», ТОВ «Фірма Клич», ПП «ВКФ Промзварка», ТОВ «ТД Еталон» ТОВ «Електрон-експерт».
Перевірка проводилась у період з 17 грудня 2018 року по 29 грудня 2018 року.
У висновках акту перевірки вказано що позивачем порушено: пункт 198.1, пункт 198.2, пункт 198.3 статті 198, пункт 200.1, пункт 200.2 статті 200 Податкового Кодексу України - КП НВК "ІСКРА" занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за квітень 2018 року у розмірі 2 809 110 грн.
За наслідками проведеної перевірки податковим органом складено акт перевірки № 2/28-10-47-07/14313866 від 09 січня 2019 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Казенного підприємства «Науково - виробничий комплекс «Іскра» (код 14313866) з питань правомірності відображення в податковій звітності з ПДВ за січень-квітень 2018 року господарських операцій з ТОВ «Норма», ТОВ «Фірма Клич», ПП «ВКФ Промзварка», ТОВ «ТД Еталон» ТОВ «Електрон-експерт».
На підставі акту перевірки № 2/28-10-47-07/14313866 від 09 січня 2019 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0000274707 від 31 січня 2019 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 2   809   110,00 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 1404555.00 грн.
Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0000274707 від 31 січня 2019 року (форма «Р») є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити.
Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).
Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування  витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.
В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач при здійсненні своєї господарської діяльності мав господарські відносини з ТОВ «Норма», ТОВ «Фірма Клич», ПП «ВКФ Промзварка», ТОВ «ТД Еталон», ТОВ «Електрон-експерт».
Відповідно до п. 1.1. Договору поставки від 30.12.2014 року № 17/177-юр, укладеного між позивачем та ТОВ «Торговий дім «Еталон», постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти і сплатити продукцію, вказану у Специфікаціях або рахунках-фактурах на умовах, передбачених цим договором.
На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду були подані копії податкових накладних, видаткових накладних, експрес накладних, рахунків фактур  (т.1 а.с. 146 – т. 2 а.с. 40).
Розрахунок за отриманий товар здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень (т. 6 а.с.23 – а.с. 250).
Згідно п. 1.1 Договору поставки від 12.04.2017 року № 04/К/17/173-юр, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Клич» постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти і оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, на умовах, передбачених даним договором.
На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду були подані копії податкових накладних, видаткових накладних, рахунків фактур, товарно-транспортних накладних (т. а.с. 74 – а.с. 93).
Розрахунок за отриманий товар здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень (т. 6 а.с.23 – а.с. 250).
Відповідно до п. 1.1 Договору купівлі-продажу від 18.03.2015 року № 16/69-юр, укладеного між позивачем та ТОВ «Електрон-Експерт»  Продавець зобов`язується передати у власність покупця світлотехнічне обладнання, світлодіодну продукцію та електричні лампи, згідно Специфікацій або рахунків-фактур, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених договором.
На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду були подані копії податкових накладних, видаткових накладних, рахунків фактур, товарно-транспортних накладних (т. 2 а.с. 42- а.с. 73).
Розрахунок за отриманий товар здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень (т. 6 а.с.23 – а.с. 250).
Відповідно до п.1.1 договору поставки від 15.07.2008 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Норма», постачальник зобов`язується у встановлений договором строк передати у власність Покупця продукцію, а покупець зобов`язується прийняти продукцію та оплатити її вартість. 
На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду були подані копії податкових накладних, видаткових накладних, рахунків фактур, товарно-транспортних накладних (т. 2 а.с. 104 – т. 3 а.с. 40).
Розрахунок за отриманий товар здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень (т. 6 а.с.23 – а.с. 250).
Відповідно до п. 1.1. договору поставки від 30.01.2013 року № 11/65/13, укладеного між позивачем та Приватним підприємством «Промзварка», постачальник зобов`язується передати у власність «Замовника» товар, згідно Специфікації (Додаток 1) та рахунків фактур, а Замовник зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених Договором 
На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду були подані копії податкових накладних, видаткових накладних, експрес накладних, товарно-транспортних накладних (т. 3 а.с. 63 – т. 5 а.с. 213).
Розрахунок за отриманий товар здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень (т. 6 а.с.23 – а.с. 250).
Дослідивши наведені документи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останні в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару, фактичний рух активів та зміни у майновому стані позивача.
Відносно посилань податкового органу на наявність кримінальних проваджень, в яких ТОВ «Норма», ТОВ «Електрон-експерт», ТОВ «ТД Еталон»  є фігурантами, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наявність зареєстрованого кримінального провадження не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, тому як відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як свідчать встановлені обставини справи, вироки відносно наведених контрагентів  відсутні, а зворотного відповідачем, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено, що зумовлює безпідставність наведених доводів.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Щодо посилань контролюючого органу на ненадання позивачем сертифікатів якості по господарським операціям, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що сертифікати якості не є документами бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції.
Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 14.11.2019 року по справі № 802/1986/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Що стосується посилань податкового органу на відомості інформаційних баз даних, як джерела інформації, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.11.2019 року по справі № 826/11629/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Також, що стосується посилань відповідача на відсутність у контрагентів позивача основних засобів, недостатньої кількості трудових ресурсів, відсутності останніх за місцем реєстрації, то суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо контрагент порушив податкове законодавство, не забезпечив належне ведення бухгалтерського обліку, збереження первинних бухгалтерських документів, тощо, то відповідно, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 61 Конституції України, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту, якщо останній має необхідні документальні підтвердження їх розміру.
Так, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення виконавцем послуг правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.
Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.
Європейський суд з прав людини, розглянувши справу "Інтерсплав проти України" (рішення від 09.01.2007 року (заява № 803/02), вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 18.12.2018 року по справі № 816/1118/17, від 15.01.2019 року по справі №809/2918/13-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Також, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції відносно зауважень відповідача щодо експрес-накладних юридичної особи «НОВА ПОШТА», оскілки така накладна складалась не позивачем, або його контрагентом, а підприємством, яке надає послуги по транспортуванню товарів. У даному випадку не йдеться про включення витрат до складу податкового кредиту за надання послуг кур`єрською доставкою «НОВА ПОШТА». 
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року в адміністративній справі №280/2172/19– залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі за наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко