Справа № 127/15490/20 
Провадження № 33/801/831/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Михайленко А. В.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року                                                                                  м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його матері - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн на користь держави. 
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, якою його визнанно винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. 
Скарга мотивована тим, що поліцейськими порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; від проходження огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся та не був відсторонений від подальшого керування транспортним засобом, оскільки після підпису протоколу йому було дозволено безперешкодно їхати далі; поліцейськими не було здійснено тимчасове затримання транспортного засобу; до матеріалів справи не додано відеозапису з нагрудної камери працівника поліції; справу розглянуто у його відсутність, а наявна в матеріалах справи розписка не э належним доказом повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи.
Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що він не був присутнім на судовому засіданні, а про наявність оскаржуваної постанови йому та його батькам стало відомо лише 05.10.2020.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято 16.09.2020 та згідно супровідного листа від 29.09.2020 направлено на адресу ОСОБА_1 .
Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 05.10.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.20).
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 13.10.2020 (а.с.21).
Оскільки ОСОБА_1 не був присутнім під час винесення оскаржуваної постанови, подав апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання її копії, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2020 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, ОСОБА_2 , суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №355053, складеного 14.07.2020 о 01 год. 47 хв. інспектором взводу №1 роти №2 БУПП у Вінницькій області ДПП лейтенантом поліції Пешковим В.В., 14.07.2020 о 01 год. 00 хв. в м. Вінниці по вул. Келецька, 138, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на прояви світла, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 підтвердив факт відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, пояснивши, що так було запропоновано поліцією.
У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду, регламентована Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735.
Зокрема, в пункті 2 розділу І вказаної Інструкції зазначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
З апеляційної скарги слідує, що відмову від проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі  ОСОБА_1  мотивував тим, що такий огляд спочатку має проводитися на місці зупинки транспортного засобу.
Разом з тим, враховуючи вищезазначене, а також те, що на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язковим є проведення лабораторних досліджень, які проводяться лише в закладах охорони здоров`я, доводи апелянта в частині відмови поліцейського провести огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу відхиляються апеляційним судом.
Апеляційний суд критично ставиться до пояснень апелянта щодо того, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки вони спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, у п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103, зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Оскільки ОСОБА_1  відмовився від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський у присутності двох свідків склав протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням ознак сп`яніння і дій водія щодо ухилення від огляду.
Будь-яких клопотань про виклик та допит свідків як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції  ОСОБА_1  на підтвердження своєї позиції не заявляв.
Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, ОСОБА_1 при цьому не вказує, які саме обставини могла б підтвердити чи спростувати відеозйомка.
Не може слугувати підставою для скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП факт недотримання поліцейськими закону щодо тимчасової затримки транспортного засобу та відсторонення особи від керування ним, оскільки вказані дії не спростовують  самого факту відмови від проведення медичного огляду.
Голослівними також є твердження апелянта про те, що справу розглянуто у його відсутність та про те, що його не було повідомлено про дату і час її розгляду.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 31.08.2020 ознайомлювався з матеріалами справи.
У матеріалах справи наявна розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 повідомлений про явку до суду на 9 год. 30 хв. 16.09.2020, що підтверджується його підписом (а.с.14).
Відповідно до ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
У п. 9 розділу VII Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України 20.08.2019 №814 зазначено, що розписки осіб, які одержали судові виклики і повідомлення, долучаються до матеріалів судової справи.
Том в даному випадку неможливо стверджувати про неналежне повідомлення  ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи.
За змістом апеляційної скарги, ОСОБА_1 не оскаржує постанову суду першої інстанції в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Всі інші доводи апеляційної скарги є формальними, не спростовуючть висновків суду та не є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Оскільки постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
постановив:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало