П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/9329/20 
 Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Нагірняк Микола Федорович  
                       Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
02 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року  (прийняте у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :

позивач 22.06.2020 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду  в якому просив визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення №0007513-5433-0606 від 13.03.2020.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 13.03.2020 форми Ф №0007513-5433-0606 в частині обчислення ОСОБА_1 податкових зобов`язань в сумі 239,73 грн. з податку на нерухоме майно для будівлі гаражу загальною площею 38,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що нежитлове приміщення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а рішенням Романівської селищної ради Житомирської області від 14.06.2018 №5-35/2018 встановлено ставки податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 0,25 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр площі бази оподаткування.  
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що сторони будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явились, а також те, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття обґрунтованого та законного рішення, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Після того, як суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в оскаржуваному рішенні та просить залишити його в силі, а розгляд справи провести без його участі.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позову, а саме  щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 13.03.2020 форми Ф №0007513-5433-0606 в частині обчислення ОСОБА_1 податкових зобов`язань в сумі 239,73 грн. з податку на нерухоме майно для будівлі гаражу, колегія суддів не перевіряє правомірність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а саме, щодо податкового зобов`язання в сумі 159,83 грн  з податку на нерухоме майно.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини. 
13.03.2020 Головним управлінням ДПС у Житомирській області прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення форми Ф №0007513-5433-0606, яким позивачу визначені податкові зобов`язання в сумі 399,56 грн. за 2019рік. 
Підставою його прийняття стало право податкового органу, передбачене пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та пп.266.7.4 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, на обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб.
Об`єктом оподаткування цим податком є нерухоме майно, загальною площею 38,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить позивачу на праві власності.
Ці обставини підтверджуються дослідженою судом інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 17.07.2020, відповідно до якої позивач з 05.01.2018 є власником нерухомого майна у вигляді гаража, загальною площею 38,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу надмірно обчислено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно для будівлі гаражу загальною площею 38,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .          
Апеляційний суд погоджується з  висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
На підставі вказаної норми Романівською селищною радою Житомирської області прийнято рішення "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019рік" від 14.06.2018 №5-35/2018. 
Згідно вказаного рішення селищної ради, для гаражів, в тому числі наземних та підземних, що розташовані на території Романівської селищної ради або Романівської об`єднаної територіальної громади, визначена ставка податку в розмірі 0,1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність застосування при обчисленні податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно для будівлі гаражу загальною площею 38,3 кв.м., що належить позивачу, - ставки 0,25 % замість 0,1 %, як установлено місцевою радою.
При цьому, обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу відповідач вказує на те, що рішенням Романівської селищної ради Житомирської області від 14.06.2018 №5-35/2018 встановлено ставки податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 0,25 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр площі бази оподаткування. 
З таких доводів відповідача слідує, що податковий орган ідентифікує оподатковане майно позивача як об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, та не конкретизує його як гараж.
Проте, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що у приватній власності ОСОБА_1 наявне нежитлове приміщення загальною площею 38,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , у додаткових відомостях зазначено – гараж.  
Разом з цим, у рішенні селищної ради, для гаражів, в тому числі наземних та підземних визначена ставка податку в розмірі 0,1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відтак, наведені в апеляційній скарзі твердження щодо застосування при обчисленні спірної суми податку з об`єкта нежитлової нерухомості, який перебуває у власності позивача як фізичної особи, ставки такого податку в розмірі 0,25% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування є безпідставними.
Відповідно до вимог ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 з 01.01.2019 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 4173 гривні. Тобто, в 201 9році вартість за 1 кв.м. бази оподаткування для фізичних осіб за ставкою 0,1% складає 4,173 грн. (4173х0,1%).
Зазначене свідчить, що розмір податкових зобов`язань позивача на 2019 рік з податку на нерухоме майно для будівлі гаражу загальною площею 38,3 кв.м. складає 159,83грн. (38,3х4,173=159,8289). Тобто, позивачу надмірно на 239,73грн. (399,56грн.-159,83грн.) обчислено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно для будівлі гаражу загальною площею 38,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 13.03.2020 форми Ф №0007513-5433-0606 в частині обчислення ОСОБА_1 податкових зобов`язань в сумі 239,73 грн. з податку на нерухоме майно для будівлі гаражу загальною площею 38,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , винесено не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправним та підлягає  скасуванню, а позов - частковому задоволенню.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.