ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2020 р.                           м.Київ                       Справа№ 910/1839/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного     товариства "Українська залізниця"     на рішення Господарського суду  міста Києва від 04.06.2020, повний текст якого складено та підписано 18.06.2020 у справі №910/1839/20 (суддя Борисенко І.І.)
за позовом                   Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД"            
до                               Акціонерного товариства "Українська залізниця"      
про                                стягнення 5 799,75 грн.

В С Т А Н О В И В:

          Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙНСВАРД» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення            штрафних санкцій            в розмірі 5 799 грн. 75 коп.
          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку своєчасної доставки вантажу.
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/1839/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" задоволено повністю.   Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" штраф в розмірі 5 799 грн. 75 коп., судовий збір в розмірі 2      102 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4      000 грн. 00 коп.
          Рішення мотивовано тим, що оскільки вантаж було доставлено з затримкою, то вимога щодо стягнення штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.      
          Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/1839/20 та прийняте нове рішення, яким зменшити розмір штрафу від 5      799,75 грн. до 80% від вказаної суми, тобто до 1      159,95 грн., та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу на 80%, тобто до суми 800, 00 грн.,            решті позовних вимог відмовити повністю. Здійснити розподіл судових витрат та стягнути з позивача на користь залізниці судові витрати у цій апеляційній скарзі. Зупинити виконання рішення на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
          В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин  справи, а саме відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, або зменшити розмір штрафу на 80 % від ціни позову, тобто до суми в розмірі 1    159 грн. 95 коп. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно покладено на відповідача витрати на правову допомогу  у сумі 4000,00 грн.
          Крім цього, заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що копію рішення відповідачем було отримано 06.07.2020.
          Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2020, справу №910/1839/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Агрикова О.В.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного            товариства "Українська залізниця"   на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/1839/20. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"      на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/1839/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
           07.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.
          Згідно із      ст.269 ГПК України      суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.
          Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2018 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, був укладений договір, відповідно до п.1.1. якого предметом Договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення  та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт/імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах інших держав та/або вагонах Замовника у проведення розрахунків за ці послуги.
          Відповідно до      ст. 11 Цивільного кодексу України     цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
          Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України     договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
          Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього     Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
          Згідно із      ст. 628 ЦК України     зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
          За змістом положень     ст.193 Господарського кодексу, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення      Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
          Відповідно до      ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями      ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
          Згідно приписів ч. 2      ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
          Згідно з частиною 1      ст. 909 Цивільного кодексу України      за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
          У відповідності до ч. 3      ст. 909 Цивільного кодексу України      укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
          Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998      затверджено      Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
          На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.
          Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
          Відповідно до п. 8.1 Договору сторони домовились про використання електронного документообігу.
           27.07.2019 відповідачем згідно перевізних документів №№ 41110818, 41110826, 41110834, 41110917 та 41114943 прийнято до перевезення по станції Одеса-Порт Одеської залізниці вантаж - вагони залізничні, на власних осях, не поіменовані в алфавітному порядку. Станція призначення - Рудки Львівської залізниці. Одержувач - ТОВ «ГРЕЙНСВАРД».
          Відповідно до правил обчислення термінів доставки вантажів, граничний термін доставки вантажу по вищевказаним перевізним накладним - 02.08.2019 року. 
          Відповідно до     ст. 525 ЦК України     одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього     кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша     статті 526 ЦК України).
          Згідно з частиною першою      статті 530 ЦК України             якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
          За змістом     статті 629 ЦК України      договір є обов`язковим для виконання сторонами.
          У ч. 1      ст. 919 Цивільного кодексу України      закріплено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
          Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1      ст. 313 Господарського кодексу України).
          Згідно з приписами      ст. 920 Цивільного кодексу України      у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
          Однак відповідачем по перевізним документам №№ 41110818, 41110826, 41110834, 41110917 та 41114943 вантаж доставлено лише 08.08.2019, чим допущено прострочення доставки на 5 діб.
          Згідно з      ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт"      у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються      Статутом залізниць України.                     Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених      Статутом залізниць України.
          Про що було повідомлено позивача 08.08.2019 о 16 год. 45 хв. 
          Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
          Згідно п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
          Після чого 08.08.2019 позивачем було здійснено розкредитування вказаних перевізних документів, що підтверджується графою 53 відповідно та цього ж дня вантаж вивезено із станції.
          Відповідно до п. 116      Статуту залізниць України      за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
           10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
           20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
           30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
           03.09.2019 позивачем було надіслано відповідачу претензію № 0309-315 про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 5      799,75 грн.
          У      ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт"      порядок і терміни пред`явлення і розгляду претензій та позовів визначаються      Статутом залізниць України.            
           18.09.2019 відповідач листом № ЦМ-ЮА-365 повідомив, що вищевказана претензія прийнята до розгляду, однак на момент подачі позову до суду її не виконано.
          Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного п. 41      Статуту залізниць України      та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, прострочення доставки становить 5 діб.
          Здійснивши перерахунок заявленої суми штрафу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є правомірним та підлягає стягненню у сумі 5      799,75 грн. 
          Щодо посилань апелянта на те, що позивач не поніс збитків внаслідок затримки доставки вантажу, то колегія суддів їх  не бере до уваги, оскільки як чинним законодавством так і Статутом залізниць України передбачено, що у разі прострочення доставки вантажу нараховується штраф, жодних посилань на підтвердження збитків не зазначено.
          Щодо зменшення штрафу до 80% від суми, до 1 159 грн. 95 коп.
          Відповідно до      ст. 233 ГК України      у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
          Згідно з ч. 3      ст. 551 ЦК України      розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
          Однак, чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
          Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
          Відповідачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надано до суду жодних доказів щодо свого майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.
          Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажів слід відмовити.
          Щодо адвокатських витрат в розмірі 4 000 грн. колегія суддів зазначає наступне.
          Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України      передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
          Згідно з ч.ч. 1, 2     ст. 126 Господарського процесуального кодексу України     витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
          Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Частинами 3, 4            ст. 126 Господарського процесуального кодексу України                         для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2020 року між позивачем та адвокатом Накоп`юк Я.В. укладено договір № №01-02 про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплатити надану правову допомогу у порядку та строки, обумовлені сторонами.
          Також в матеріалах справи наявний ордер про надання правничої допомоги від 05.02.2020, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серія ЧК №001243 від 16.12.2019 та акт виконаних робіт (надання послуг) від 05.02.2020, на суму 4            000,00 грн. із детальним переліком наданих послуг з правничої допомоги, рахунок на оплату № 01-02/02 від 05.02.2020            та докази оплати правничої допомоги на загальну суму 4 000,00 грн. (платіжне доручення № 346 від 05.02.2020 р.).
          За змістом частини 2      статті 126 Господарського процесуального кодексу України      для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4            статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
          Поряд з цим, аналіз наведених норм частини 4      статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також            статті 129 цього Кодексу            дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
          Відповідно до            ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"            гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
          Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за обставин розгляду відповідної заяви/скарги при розгляді справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у                              ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
          Дослідивши подані заявником документи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, ціною позову та часом, витраченим адвокатом, а тому заявлені витрати у розмірі 4000,00 грн. підлягають відшкодуванню та стягненню з відповідача.
          Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1                  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
          Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1                  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод             зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
          Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому скарга задоволенню не підлягає.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи вичерпно спростовуються матеріалами справи.
          Згідно                  статті 236 Господарського процесуального кодексу України             судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Згідно                  статті 276 Господарського процесуального кодексу України             суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають             приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення рішення Господарського міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/1839/20 без змін.
          Судові витрати (судовий збір) на підставі      ст.129 ГПК України      покладаються на скаржника.
          На підставі викладеного та керуючись ст.ст.      8,      129,      252,      269,      270,      273,      275,      276,      281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                      

П О С Т А Н О В И В :

           1.Апеляційну скаргу Акціонерного            товариства "Українська залізниця"            на рішення Господарського суду  міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/1839/20 залишити без задоволення.
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 у справі №910/1839/20 залишити без змін.            
           3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.                        
           4. Матеріали справи № 910/1839/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 26.10.2020.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                Є.Ю. Шаптала