ПОСТАНОВА
Іменем України

07 жовтня 2020 року 
Київ
справа №826/19332/16
адміністративне провадження №К/9901/17187/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Тацій Л.В., 
суддів: Рибачука А.І., Стеценка  С.Г.,  -
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Євробанк» (далі - Уповноважена особа Фонду, Фонд, ПАТ «КБ «Євробанк» відповідно) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року (прийняте судом у складі судді Пащенка К.С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2019 року (ухвалену судом у складі: головуючого судді Собківа  Я.М., суддів: Ісаєнко Ю.А., Горяйнова А.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду Кононця Вадима Валерійовича, ОСОБА_2 , Фонду, третя особа - ПАТ «КБ «Євробанк», про зобов`язання вчинити певні дії,  -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду Кононця Вадима Валерійовича, що оформлене у вигляді наказу № 237-ОД від 12.12.2016 та додатків до нього, в частині, що стосується позивача;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду Кононця Вадима Валерійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_1 ), як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом (рахунком) у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк "Євробанк" за рахунок Фонду;
- зобов`язати Фонд включити ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_1 ) до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Євробанк", які мають право на  відшкодування коштів за вкладами (рахунками) за рахунок Фонду.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 28 грудня 2018 року позов задовольнив частково.
Зобов`язав Уповноважену особу Фонду Ларченко Ірину Миколаївну подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Євробанк» за рахунок Фонду на суму 198  950,00 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних відмовив.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач є вкладником, в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки на його депозитному рахунку знаходились кошти у вказаній сумі до дня запровадження тимчасової адміністрації банку. Уповноваженою особою Фонду не надано будь-яких прийнятних та переконливих доказів на підтвердження того, що позивач знав чи повинен був знати про існування обмежень, застосованих до ПАТ «КБ «Євробанк».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19 червня 2019 року Уповноважена особа Фонду звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У скарзі, зокрема посилається на те, що судами було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що укладення договору між Банком та фізичними особами після віднесення банку до категорії проблемних, тобто під час введення певних обмежень, відбулося в порушення вимог рішення НБУ від 15 червня 2016  року №  70-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» до категорії проблемних».
У відзиві на касаційну скаргу Фонд просить скасувати постановлені у цій справі судові рішення у частині задоволення позовних вимог та відмовити у задоволенні позову повністю.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06  березня 2018 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Тацій  Л.В., судді: Рибачук А.І., Стеценко С.Г., скаргу передано судді-доповідачу.
Верховний Суд ухвалою від 25 червня 2019 року відкрив касаційне провадження.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15.06.2016 ОСОБА_1 внесено грошові кошти на власний поточний рахунок, відкритий у ПАТ «КБ «Євробанк», у сумі 198  950,00 грн, що підтверджується квитанцією № 240062 від 15.06.2016 та випискою по особовому рахунку від 17.06.2016.
Відповідно до виписки по рахунку клієнта за період з 09.03.2016 по 28.09.2016, доступна до використання сума грошових коштів на кінець періоду становила 158  255,07 грн.
На підставі рішення Правління Національного банку України від 17.06.2016 №73-рш "Про віднесення ПАТ КБ "Євробанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2016 №  1041 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", яким вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «КБ «Євробанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17.06.2016 по 16.07.2016 (включно) та призначено Уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Євробанк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кононцю В.В. строк на один місяць з 17.06.2016 по 16.07.2016 (включно).
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк» від 07.07.2016 №  1183 продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк» з 17.07.2016 по 16.08.2016 включно.
Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 16.08.2016 №  215-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ"ЄВРОБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку, яким запроваджено процедуру ліквідацію ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" строком на два роки з 17.08.2016 по 16.08.2018, а також призначено Уповноваженою особою фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кононцю Вадиму Валерійовичу строк на два роки з 17.08.2016 по 16.08.2018.
Згодом, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 31.05.2017 №2218 про зміну Уповноваженої особи фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ "КБ "ЄВРОБАНК", згідно з яким відповідні повноваження делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Ларченко Ірині Миколаївні з 06.06.2017.
Відповідно до офіційного оголошення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вкладники ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" з 19.08.2016 по 30.09.2016 включно могли звернутись до установ банку-агенту Фонду АТ "ТАКСОМБАНК".
Проте позивач дізнався про відсутність його в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
З метою з`ясування обставин та підстави не включення позивача до списку вкладників (переліку осіб) ПАТ «КБ «Євробанк», для отримання гарантованої суми відшкодування, на адресу Фонду надіслано адвокатський запит № 019/10/16 від 02.11.2016.
Також адвокатський запит № 020/10/16 від 02.11.2016 надіслано і до Уповноваженої особи Фонду.
У відповідь Фондом була надана відповідь від 10.11.2016 № 27-43834/16 на запит адвоката, в якому зазначено, що для отримання запитуваної інформації необхідно звернутися безпосередньо до Уповноваженої особи фонду.
Уповноважена особа Фонду у своїй відповіді на адвокатські запити вказала, що запитувана інформація містить банківську таємницю та персональні дані фізичних осіб, а тому в її наданні Уповноважена особа Фонду відмовляє.
Згодом, позивач дізнався про прийняття відповідачем наказу від 12.12.2016 № 237-ОД, яким затверджено результати перевірки, та визнано нікчемними операції з розміщення коштів на карткових/поточних рахунках фізичними особами, в тому числі і правочин за операцією з розміщення 15.06.2016 ОСОБА_1 коштів в сумі 198  950,00 грн на картковому/поточному рахунку №  НОМЕР_2 з призначенням платежу "поповнення власного поточного рахунку".
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №  826/19065/16).
Враховуючи правову позицію, викладену у цій постанові, колегія суддів Верховного Суду виходить із такого.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються  Законом України від 23 лютого 2012  року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  (далі - Закон № 4452-VI). Цим  Законом  також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей  Закон  є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 17 частини першої  статті 2 зазначеного Закону  уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим  Законом  та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
За змістом  статті 3 Закону № 4452-VI  Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Згідно із частиною першою  статті 4 вказаного Закону  основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Згідно з частиною другою  статті 26 Закону № 4452-VI  під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.
У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою  статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті здійснюється в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ на день початку ліквідації банку, з підстав, визначених частиною другою  статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність»  (частина шоста  статті 26 Закону № 4452-VI).
На підставі частин першої та другої  статті 27 Закону № 4452-VI  уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього  Закону  та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Пунктом 5 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду від 26 травня 2016 року № 823; далі - Положення), передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку такі переліки: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої  статті 26 Закону № 4452-VI, згідно з додатком 3 до цього Положення; 3) переліки: рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до  статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку; осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені  статтею 38 Закону № 4452-VI.
Інформація про вкладника в переліках має забезпечувати можливість його ідентифікації відповідно до законодавства.
Перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (далі - Перелік), формується за структурою, визначеною додатком 4 до цього Положення, та не включає інформацію про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої  статті 26 Закону № 4452-VI.
Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.
Пунктами 2-4 розділу ІІІ Положення визначено, що Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною в додатку 5 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.
Загальний реєстр складається на паперових носіях та в електронному вигляді.
Фонд складає зміни та доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.
На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду останній розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500 тис. рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Отже, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду Переліку та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого Переліку до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого Переліку Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.
При цьому уповноважена особа наділена повноваженнями на формування Переліку в межах гарантованої суми відшкодування.
Згідно з пунктом 4 частини першої  статті 2 Закону № 4452-VI  вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Відповідно до пункту 3 частини першої  статті 2 Закону № 4452-VI  вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Підставою для поширення на особу гарантій щодо відшкодування вкладу за рахунок Фонду, передбачених  Законом № 4452-VI, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника в особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту) чи банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката.
Таким чином, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду на підставі  статті 26 Закону № 4452-VI підпадають особи, які є вкладниками в розумінні приписів  статті 2 цього Закону, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження в ньому тимчасової адміністрації.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а (провадження № 11-886апп18) та від 27 лютого 2019 року у справі № 826/9960/15 (провадження № 11-1403апп18).
Суди попередніх інстанцій установили, що 15 червня 2016 року позивач вніс на власний поточний рахунок, відкритий у ПАТ «КБ «Євробанк», грошові кошти у сумі 198  950,00 грн, що підтверджується квитанцією №  240062 від 15 червня 2016 року.
На підставі рішення Правління НБУ від 17 червня 2016 року № 73-рш «Про віднесення ПАТ КБ «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «Євробанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17 червня до 16  липня 2016 року включно, призначено Кононця В. В . уповноваженою особою та делеговано йому всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ КБ «Євробанк».
Таким чином, оскільки вклад ОСОБА_1 був розміщений на рахунку ПАТ «КБ «Євробанк» до запровадження тимчасової адміністрації, то позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
Відповідно до частини другої статті  37, частин другої та четвертої статті  38 Закону №  4452-VI  Фонд або його уповноважена особа протягом дії тимчасової адміністрації зобов`язані забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою  статті 38 цього Закону, та повідомити сторони за договорами про нікчемність цих договорів і вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Станом на дату укладення між ПАТ КБ «Євробанк» і ОСОБА_1 договору банківського вкладу частина третя  статті 38 Закону № 4452-VI  визначала, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1)  банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до  Закону України «Про банки і банківську діяльність»;
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;
9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
На підставі наведених вище положень статей 37 та 38 Закону №  4452-VI  уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком установити обставини, з якими  закон  пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за  законом  спричиняють застосування певних наслідків, зокрема щодо невключення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми відшкодування за вкладом за рахунок Фонду.
Як установили суди попередніх інстанцій, за результатами перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених)  ПАТ КБ «Євробанк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою  статті 38 Закону № 4452-VI, наказом від 12.12.2016 №  237-ОД, затверджено результати перевірки, та визначено нікчемними операції з розміщення коштів на карткових/поточних рахунках фізичних осіб, у тому числі і правочин за операцією з розміщення 15 червня 2016 року ОСОБА_1 коштів в сумі 198  950,00 грн на поточному рахунку №  НОМЕР_2 з призначенням платежу «поповнення власного поточного рахунку», з підстави частини третьої  статті 38 вказаного Закону.
Проте зі змісту цієї норми вбачається, що пункти 7 та 9 частини третьої  статті 38 Закону № 4452-VI  не можуть застосовуватися до операції з поповнення банківського рахунку позивача у ПАТ КБ «Євробанк», оскільки внаслідок цієї операції у позивачки не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також за наслідками здійснення цієї операції не виникло обов`язку банку перерахувати кошти або передати майно позивачці. Крім того, суди попередніх інстанцій не встановили, що вказана операція була здійсненна саме з порушенням норм законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині зобов`язання відповідача подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «Євробанк» за рахунок Фонду на суму 198  950,00 грн.
Водночас суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене у вигляді наказу №  237-ОД від 12.12.2016 та додатків до нього, у частині, що стосується ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_1 ), з огляду на таке.
Згідно із частинами першою, другою та десятою  статті 38 Закону № 4452-VI  Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
За результатами перевірки, здійсненої відповідно до  статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати їх нікчемними.
Правочин є нікчемним відповідно до  закону, а не рішення уповноваженої особи. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої  статті 215 Цивільного кодексу України  та частини третьої  статті 38 Закону №  4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою  статті 38 цього ж Закону  перевірка правочинів  ПАТ КБ «Євробанк» і видане згадане рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
Відповідна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа № 910/12294/16) та від 16 травня 2018 року (справа № 910/24198/16).
Оскільки вказане рішення є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, воно не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), жодні права яких не можуть порушуватися унаслідок прийняття цього рішення. Тобто права позивачки в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.
Отже, встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене у вигляді наказу №  237-ОД від 12.12.2016 та додатків до нього, у частині, що стосується ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_1 ), не можуть розглядатися в судах (у тому числі господарських).
Що стосується здійснення операції під час віднесення банку до категорії проблемних, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від  01 липня 2020  року у справі №  816/378/16 (провадження № 11-17апп20) звернула увагу на те, що правове регулювання та обсяг повноважень банку, який визнано проблемним, та банку, до якого введено тимчасову адміністрацію, є різними. При цьому ні Законом  України «Про банки і банківську діяльність», ні Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління НБУ від 17  серпня 2012 року № 346 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17  вересня 2012 року за №  1590/21902), не встановлено заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти.
Водночас постанова НБУ від 15 червня 2016 року №  70-рш/БТ згідно зі статтею 75 Закону  України «Про банки і банківську діяльність» містить банківську таємницю, доказів обізнаності позивача про встановлені для банку обмеження відповідач не надав, а суди попередніх інстанцій таких обставин не встановили. При цьому невиконання посадовими особами банку наведених у постанові НБУ приписів про його віднесення до категорії проблемних саме собою не може бути підставою для висновку про нікчемність або недійсність правочинів банку.
Згідно з постановою НБУ від 15 червня 2016 року №  70-рш/БТ ПАТ «Комерційний банк «Євробанк» було віднесено до категорії проблемних. Разом із цим віднесення ПАТ «Комерційний банк «Євробанк» до категорії проблемних не передбачало введення до нього тимчасової адміністрації, але обмежувало певні види діяльності банку, наведені у цій постанові.
Зазначений правовий акт НБУ, зважаючи на його юридичну силу та властивості, є правовим актом індивідуальної дії, має чітко виражений організаційно-розпорядчий, персоніфікований характер, чинність та юридична сила якого спрямовані передусім на особу, якій він адресований, і породжує конкретні правовідносини, обумовлені ним, зокрема спрямований на реалізацію заходів впливу щодо конкретного проблемного банку - ПАТ «КБ «Євробанк», а не стосовно невизначеного кола осіб, та дія його вичерпується одноразовим застосуванням.
Отже, така постанова НБУ з огляду на її правову природу не є актом цивільного законодавства у розумінні положень статті 4 ЦК України, а тому підстав для застосування норм статей 203, 215 ЦК України до спірного правочину як акта законодавства в контексті невідповідності його зазначеній постанові НБУ немає.
З огляду на зазначене, дії уповноваженої особи щодо віднесення правочину (операції з розміщення коштів на депозитному рахунку позивача) з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, до числа нікчемних правочинів не відповідають вимогам законності.
Отже, доводи касаційної скарги в частині здійснення операції з перерахування коштів на рахунок позивача в період віднесення банку до категорії проблемних, тобто під час дії певних обмежень, що, на думку відповідача дає підстави для визнання її нікчемною, є необґрунтованими.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
За змістом частин першої та другої статті 341 КАС (в редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За наведених обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності операції з перерахування коштів на банківський рахунок, а справа в цій частині - закриттю. У решті рішення судів попередніх інстанцій стосовно вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати додаткову інформацію про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Банку за рахунок Фонду слід залишити в силі.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 
постановив:
Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2019 року у частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича, що оформлене у вигляді наказу №  237-ОД від 12.12.2016 та додатків до нього, в частині, що стосується ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), - скасувати, а справу в цій частині закрити.
У решті рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Л.В. Тацій
Судді          :                                                                                           А.І. Рибачук
                                                                                                                 С.Г. Стеценко