РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року
м. Рівне

Справа № 567/1286/19
Провадження № 22-ц/4815/1106/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,
секретар судового засідання – Тхоревський С. О., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ; 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 серпня 2020 року у складі судді Назарука В. А., постановлене в м. Острозі Рівненської області о 14 годині 32 хвилини, повний текст рішення складено 14 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені від суми несплачених аліментів. На обгрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Рівненського міського суду від 23.11.2005 року відповідача зобов`язано сплачувати на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2005 та до повноліття дитини. Вказувала, що виконавчий лист №2-6016, виданий Рівненським міським судом Рівненської області від 15.05.2007 року, про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 червня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття перебував на виконанні Рівненського міського ВДВС. Зазначала, що заочним рішенням Рівненського міського суду від 02.02.2012 року у справі №2-4036/11 припинено її право на отримання аліментів та змінено місце проживання дитини на проживання з батьком. Рішення суду набрало законної сили 28.02.2012 року. Відповідач  ОСОБА_2 з червня 2005 року до 28 лютого 2012 року не сплачував аліменти на утримання дитини, на сьогодні заборгованість по аліментах не погашена, що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця. Посилаючись на ст.196 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення за період з 01.07.2005 по 28.02.2012 у розмірі 1 519 652,14 грн.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 05 серпня 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2005 року по 22 квітня 2011 року у розмірі 32 472 грн. 84 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом одержувача аліментів у разі виникненні заборгованості з їх сплати з вини особи, яка зобов`язана ці аліменти сплачувати за рішенням суду, на отримання неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості, та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що відповідачем як платником аліментів на користь позивачки такий обов`язок дотриманий не був. Судом при частковому задоволенні позовних вимог враховано, що з 22.04.2011 року дочка сторін проживає з відповідачем, а відтак з цього часу у позивачки відсутнє право стягнення аліментів на утримання дитини, і, відповідно, пені за прострочення сплати аліментів, у зв`язку з чим стягнуто пеню за період з 01.07.2005 по 22.04.2011 року в розмірі, що не перевищує 100% заборгованості зі сплати аліментів в сумі 32472,84 грн.. 

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконними, необґрунтованими, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставин справи, та недоведеності обставин, якими воно обґрунтоване, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає про порушення судом процесуальних норм, які проявилися в тому, що справа була розглянута у порядку спрощеного провадження, тоді як з огляду на заявлену ціну позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона підлягала розгляду у загальному провадженні з викликом сторін. Додає, що такі дії суду позбавили його можливості надати свої докази та заперечення проти позову, брати участь у їх дослідженні, з`ясуванні обставин справи, право на участь в судових дебатах. Звертає увагу, що місцевий суд проігнорував клопотання його представника про відкладення розгляду справи 05.08.2020 року у зв`язку з хворобою відповідача та пояснює, що у нього раптово виявилися симптоми корона вірусу та він був змушений самоізолюватися на 14 днів, і в такому режимі не міг надати своїх пояснень суду. Вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про стягнення пені в розмірі 100% розміру заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.07.2005 року по 22.04.2011 року. Звертає увагу на те, що строк виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.11.2005 року припинився 28.02.2012, за яким суд вирішив припинити стягнення із нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх спільної дочки. Вважає, що у справі пропущено строк трирічної загальної позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по аліментах та спеціальний річний строк до вимоги про стягнення неустойки, оскільки звернення з цим позовом мало місце 24 жовтня 2019 року. Просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за спливом строку позовної давності.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Добродій О. М. вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне 27.09.2002 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 листопада 2005 року у справі № 2-6016/05 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2005 року до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2012 року у справі № 2-4036/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну місця проживання малолітньої дитини та припинення права на отримання аліментів позов задоволено: визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом зі своїм батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Припинено стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягувались відповідно до рішення Рівненського міського суду №2-6016/05р. від 23.11.2005р.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути неустойку за період з 01.07.2005 року по 28.02.2012 року включно. Згідно розрахунку пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, з врахуванням заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини за період з 01.06.2005 року по 01.02.2012 просила стягнути 1 519 652,14 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з того, що з 22.04.2011 року дочка сторін проживає з відповідачем, а відтак з цього часу у позивачки відсутнє право стягнення аліментів на утримання дитини, і, відповідно, пені за прострочення сплати аліментів, у зв`язку з чим стягнуто пеню за період з 01.07.2005 по 22.04.2011 року в розмірі, що не перевищує 100% заборгованості зі сплати аліментівв сумі 32472,84 грн. 

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, рахує обгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставності позовних вимог, з огляду на наявність рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2012 року у справі № 2-4036/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну місця проживання малолітньої дитини та припинення права на отримання аліментів. Вказаним рішенням, яке набрало законної сили, і обставини, які ним встановлені, є преюдиційними при розгляді даного спору в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_7 , на утримання якої позивачем сплачувались аліменти, відповідачкою у справі ОСОБА_1 фактично належним чином не утримувалась, кошти витрачались не за призначенням; з 2011 року малолітня ОСОБА_7 не проживає із матір`ю ОСОБА_1 та на її утриманні не знаходиться. Виходячи з наведеного, суд вирішив за можливе звільнити позивача у справі від сплати аліментів, виходячи з вимог ст. 181 СК України у зв`язку із зміною місця проживання дитини.

При розгляді зазначеної справи також судом встановлено і сторонами у справі не спростовано тих обставин, що дочка сторін має бажання проживати з батьком, ОСОБА_2 ; відповідачка ОСОБА_1 у зв`язку із створенням нової сім`ї та народженням ще однієї дитини не приділяє належної уваги неповнолітній ОСОБА_8 .

Висновком органу опіки та піклування №08-1889 від 22.12.2011р., котрий досліджувався при розгляді вищевказаної справи, встановлено, що згідно з актом обстеження матеріально- побутових умов проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , малолітня ОСОБА_7 проживає з батьком у трикімнатній квартирі, в кімнатах створені усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Інформацією Рівненської гімназії «Гармонія», ученицею якої з 01 вересня 2011 року є ОСОБА_9 , підтверджено ті обставини, що плату за навчальні послуги та харчування здійснює батько учениці ОСОБА_2 , який в міру своїх можливостей відвідує школу, батьківські збори. Мати дитини, ОСОБА_1 , за час навчання дитини у закладі навчанням доньки не цікавилася, жодного разу не відвідала навчальний заклад.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, яка діяла в редакції на час припинення стягнення з відповідача аліментів, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. 

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. 
Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстнції про необхідність стягнення пені на користь позивачки за період з 01.07.2005 по 22.04.2011 року в розмірі, що не перевищує 100% заборгованості зі сплати аліментівв сумі 32472,84 грн. є таким, що не відповідає правам та законним інтересам дитини.

За ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
Тобто, при вирішенні питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості. 
Апеляційний суд, врахувавши сімейні обставини, що склались між платником аліментів, позивачкою та неповнолітньою дитиною, довготривалий період проживання дитини з батьком, його участь у вихованні дитини, обставини, встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2012 року у справі № 2-4036/11, де зазначено, що отримувані аліменти позивачкою використовувались не за призначенням, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що після визначення за рішенням суду місця проживання малолітньої ОСОБА_7 разом зі своїм батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 2011 року ОСОБА_1 не брала участі у витратах на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 ..

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють підстави та порядок нарахування та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю  або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового  рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, понесені відповідачем судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 1 152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 серпня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені від суми несплачених аліментів – відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги в сумі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2020 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Боймиструк С. В.
                                       
                                       Хилевич С. В.