Номер провадження: 22-ц/813/2310/20 
Номер справи місцевого суду: 1527/878/12
Головуючий у першій інстанції Мунтян О.О.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря - Феленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11.05.2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди завданої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У січні 2012 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із вищеназваним позовом до відповідача.
На обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначає, що 10 січня 2007 року між ним та відповідачем за даним позовом ОСОБА_1 було укладено Договір Позики, згідно умов якого він передав, а ОСОБА_1 прийняв у борг суму у розмірі 9 000 доларів США, строком повернення до 19 січня 2007 року, про що останнім виконано Розписку. Згодом, як вказано позивачем, він неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_1 із вимогами щодо повернення зазначених вище грошових коштів за умовами Договору Позики, однак останній ухилявся від виконання своїх обов`язків. З цього приводу, як вказано позивачем, він був змушений звернутись до правоохоронних органів із заявою щодо порушення у відношенні ОСОБА_1 кримінальної справи за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою.
Органами досудового слідства у відношенні ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КПК України.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст.ст. 1, п. «в», 6, 9, 12 Закону України «Про амністію в 2011 році`від 08.07.2011 року та запропоновано звернутись до суду із відповідним позовом щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином у порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2012 року позовні вимоги  ОСОБА_2 було задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 суму спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 105 338 гривень 03 копійки (сто п`ять тисяч триста тридцять вісім гривень 03 копійок).
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму державного мита у розмірі 1 050 гривень 30 копійок (одна тисяча п`ятдесят гривень 03 копійки) на користь держави.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що у серпні 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено усну угоду, згідно якої ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання щодо надання допомоги ОСОБА_3 у придбанні ТЗ. ОСОБА_3 у рахунок придбання зазначеного ТЗ передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США (а.с. 15-16).
Зазначені грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США було передано позивачем у справі ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 згідно Розписки від 10 січня 2007 року строком до 19 січня 2007 року, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні (а.с. 5).
Наявність у позивача по справі ОСОБА_2 боргового документу, а саме розписки від 10.01.2007 року підтверджує факт невиконання відповідачем по справі ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення суми боргу у розмірі еквівалентному 9 000 доларів США, що за курсом НБУ складає суму у розмірі - 74 856 грн. 15 коп.
Згідно із Розрахунком суми 3-х % річних від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а саме за період з 20 січня 2007 року по 2011 рік включно сума боргу складає суму у розмірі 79 070 грн. 60 коп. (а.с. 6-9).
Крім того, як встановлено судом, у зв`язку із незаконними діями ОСОБА_1 позивачем ОСОБА_2 у рахунок виконання умов Кредитного Договору «Автопакет» за № 05/02/2008/840-К/224 від 22 лютого 2008 року було сплачено суму відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 26 267 грн. 47 коп., які виходячи з вимог ст. 1166 ЦК України також підлягають стягненню із відповідача у справі (а.с. 12-14).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд (заочного) рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 травня 2012 року по цивільній справі (№1527/878/12) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди завданої злочином - залишено без задоволення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги

25 вересня 2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11.05.2012 року, відповідно до якої просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував всі фактичні обставини справи, та, не досліджено і не дано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.
Вказує, що у даному рішенні допустив подвійне стягнення, оскільки речовий доказ - автомобіль марки «Мазда» знаходиться у позивача, а позивач просить стягнути кошти за цей же автомобіль.
Також судом не взято до уваги, що перебіг позовної давності за борговою розпискою скінчився.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

30 січня 2018 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на апеляційну скаргу відповідно до яких, апелянт просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та такими, що суперечать обставинам справи. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.10.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11.05.2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди завданої злочином було залишено без руху.
10 листопада 2017 року апеляційне провадження по вказаній справі було відкрито.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.11.2017 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11.05.2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди завданої злочином було призначено до розгляду.
Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.
Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2019 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 по відшкодування майнової шкоди завданої злочином було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Розпорядженням №5093 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.
Ухвалою від 06 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
У судовому засіданні представник позивача заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

10 січня 2007 року між позивачем та відповідачем за даним позовом ОСОБА_1 було укладено Договір Позики, згідно умов якого він передав, а ОСОБА_1 прийняв у борг суму у розмірі 9 000 доларів США, строком повернення до 19 січня 2007 року, про що останнім виконано Розписку. Згодом, як вказано позивачем, він неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_1 із вимогами щодо повернення зазначених вище грошових коштів за умовами Договору Позики, однак останній ухилявся від виконання своїх обов`язків. З цього приводу, як вказано позивачем, він був змушений звернутись до правоохоронних органів із заявою щодо порушення у відношенні ОСОБА_1 кримінальної справи за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірю.
Органами досудового слідства у відношенні ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КПК України.
Відповідно до висновку експерта Науково-дослідницького експетрно-криміналістичного центру Управління МВС України в Одеські йобласті №731 від 12.07.2009 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на автомобіль Мазда 626, заповнене на імя ОСОБА_3 не на ПК «Україна», а за допомогою кольорового принтеру.
Постановою слідчого СО Хмельницького ОМ Малиновського РВ ОДУ МВС України в Одеській області Ізбаш Є.С. вказане свідоцтво про реєстрацію було визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінальної справи №05200700170. 
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст.ст. 1, п. «в», 6, 9, 12 Закону України «Про амністію в 2011 році`від 08.07.2011 року та запропоновано звернутись до суду із відповідним позовом щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином у порядку цивільного судочинства.
Як встановлено матеріалами справи Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст.ст. 1, п. «в», 6, 9, 12 Закону України «Про амністію в 2011 році`від 08.07.2011 року та позивачу у справі як потерпілому по даній кримінальній справі, запропоновано звернутись до суду із відповідним позовом щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином у порядку цивільного судочинства (а.с. 15-16).
Крім того, Постановою встановлено, що у серпні 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено усну угоду, згідно якої ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання щодо надання допомоги ОСОБА_3 у придбанні ТЗ. ОСОБА_3 у рахунок придбання зазначеного ТЗ передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США (а.с. 15-16).
Зазначені грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США було передано позивачем у справі ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 згідно Розписки від 10 січня 2007 року строком до 19 січня 2007 року, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні (а.с. 5).
Наявність у позивача по справі ОСОБА_2 боргового документу, а саме розписки від 10.01.2007 року підтверджує факт невиконання відповідачем по справі ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення суми боргу у розмірі еквівалентному 9 000 доларів США, що за курсом НБУ складає суму у розмірі - 74 856 грн. 15 коп..
Згідно із Розрахунком суми 3-х % річних від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а саме за період з 20 січня 2007 року по 2011 рік включно сума боргу складає суму у розмірі 79 070 грн. 60 коп. (а.с. 6-9).
Крім того, як встановлено судом, у зв`язку із незаконними діями ОСОБА_1 позивачем ОСОБА_2 у рахунок виконання умов Кредитного Договору «Автопакет`за № 05/02/2008/840-К/224 від 22 лютого 2008 року було сплачено суму відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 26 267 грн. 47 коп., які виходячи з вимог ст. 1166 ЦК України також підлягають стягненню із відповідача у справі (а.с. 12-14).

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст.ст. 1, п. «в», 6, 9, 12 Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08.07.2011 року та позивачу у справі як потерпілому по даній кримінальній справі, запропоновано звернутись до суду із відповідним позовом щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином у порядку цивільного судочинства (а.с. 15-16).
Так, відповідно до положень статей 11 та 1166 ЦК України підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Так, як встановлено матеріалами справи Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст.ст. 1, п. «в», 6, 9, 12 Закону України «Про амністію в 2011 році`від 08.07.2011 року та позивачу у справі як потерпілому по даній кримінальній справі, запропоновано звернутись до суду із відповідним позовом щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином у порядку цивільного судочинства (а.с. 15-16).
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже, оскільки факт завдання позивачу майнової шкоди внаслідок протиправних дій відповідача встановлений Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року, то такі обставини не підлягають доказуванню.
Доводи апеляційної скарги висновrsd суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальних збитків не спростовують.
Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди (гл.82 ЦК), є склад цивільного правопорушення; його елементи: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди, а у випадку, якщо така домовленість ними не досягнута - то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 757/3725/15-ц.
Склад цивільного правопорушення у ОСОБА_1 наявний, неправомірність дій, завдання шкоди від таких дій встановлена постановою суду, розмір шкоди підтверджено належними та допустимими доказами.
Разом з тим, відповідачем на підтвердження отримання грошових коштів від позивача було складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`язується повернути ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 9000 доларів США у строк до 19.01.2007 року.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.
Суд критично оцінює твердження відповідача, що у даному рішенні допустив подвійне стягнення, оскільки речовий доказ - автомобіль марки «Мазда 626» знаходиться у позивача, а позивач просить стягнути кошти за цей же автомобіль.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що автомобіль марки «Мазда 626» дійсно знаходиться у позивача, за відсутності правових підстав та можливості подальшої експлуатації автомобілю.
Щодо тверджень відповідача, що перебіг позовної давності за борговою розпискою скінчився, колегія вважає за необхідне зазначити про таке.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. 
Так, дійсно відповідно до розписки від 23.05.2007 року ОСОБА_1 зобов`язався повернути ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 9000 доларів США у строк до 19.01.2007 року.
Позовну заяву було полдано до суду 20.01.2012 року. 
Однак, підставою звернення до суду із відповідним позовом стало те, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст.ст. 1, п. «в», 6, 9, 12 Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08.07.2011 року та позивачу у справі як потерпілому по даній кримінальній справі, запропоновано звернутись до суду із відповідним позовом щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином у порядку цивільного судочинства (а.с. 15-16).
На підставі викладеного, правові підстави для ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди (матеріальних збитків) відсутні.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11.05.2012 року по справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  по відшкодування майнової шкоди завданої злочином - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30.10.2020 року.

Головуючий:                                                                        О. В. Князюк

Судді:                                                                  А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова