ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2329/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                                                       Бєлової Л.В.
суддів:                                                                                           Безименної Н.В.,
                                                                      Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Маядо», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС (Київської митниці Держмитслужби) про коригування митної вартості товарів від 20.12.2019 №UA100000/2019/000027/2;
- зобов`язати Київську митницю Держмитслужби здійснити митне оформлення декларованої партії товару за митною вартістю, визначеною декларантом за ціною контракту (договору) у порядку, встановленому ст. 58 МК України.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково: 
визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 20.12.2019 №UA100000/2019/000027/2.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права.
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що прийняте рішення про коригування митної вартості повністю відповідає вимогам чинного законодавства, винесене за встановленою формою, містить усі необхідні відомості із послідовним застосуванням методів визначення митної вартості.
25 листопада 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо», в якому позивач повністю підтримує позицію суду першої інстанції. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «МАЯДО» (ідентифікаційний код 35843786, місцезнаходження: 07442, Київська обл., Броварський р-н., смт. Велика Димерка, вул. Промислова, буд.38) 17.06.2008 зареєстровано як юридична особа, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
30.03.2015 між компанією ACCADO KILIT SIS. AKS. YAPI MALZ. SAN.TIC.A.S (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАЯДО» (покупець) було укладено контракт купівлі-продажу товарів №6 (контракт), за умовами якого продавець зобов`язався продати і поставити покупцеві товар.
Відповідно до пункту 1.1. контракту продавець зобов`язується продати і поставити Товар покупцеві, а покупець цим підтверджує закупівлю та прийняття Товару від Продавця.
Відповідно до пункту 1.2 контракту продавець на безоплатній основі постачає покупцю зразки товарів та запасні частини для ремонту, що перераховані в окремих некомерційних інвойсах.
Всі інвойси (або специфікації) до дійсного контакту будуть додатково обумовлені сторонами на кожну окрему поставку товару згідно ринкових цін на товар на день оформлення інвойсу (або специфікації) (пункт 1.3 контакту).
Пунктом 2.1 контракту визначено, що продавець зобов`язується поставити товар покупцеві партіями, які вказуються в інвойсах (специфікаціях), на умовах поставки FOB Анталія, або Стамбул (Туреччина), або CIF Одеса за домовленістю сторін, у відповідності з Інкотермс 2010, опублікованими Міжнародною Торговою Палатою, протягом 14 календарних днів з дати підписання відповідного інвойсу (специфікації) на поставку окремої парті товару, попередивши покупця електронною поштою за 7 календарних днів про конкретну дату поставки. Конкретне місце поставки, партії товару зазначається у відповідних інвойсах (специфікаціях).
Відповідно до пункту 2.2 контракту поставка кожної окремої партії товару повинна супроводжуватися необхідним комплектом документів, наданим продавцем, який включає в себе: сертифікат походження товару, виданий Торгово-промисловою палатою Туреччини; інвойс із вказівкою країни походження товару (3 оригінали); комплект пакувальних листів, у яких зазначаються найменування та кількість товару, вага брутто, нетто (3 оригінали); копія електронної декларації; MBL (лінійний коносамент) (3 оригінали).
Згідно з пунктом 3.1 контракту всі ціни на товар, що поставляється за даним контрактом, є договірними, встановлюються в євро з урахуванням умов поставки FOB Анталія або Стамбул (Туреччина), вказуються і узгоджуються сторонами у інвойсах (специфікаціях).
Пунктом 3.2 контракту визначено, що загальна вартість контракту, що повинна бути сплачена покупцем встановлюються як сумарна вартість в інвойсах (специфікаціях), становить 25000000 євро. Вартість товару у кожній окремій партії встановлюється у відповідних інвойсах.
Валютою даного контракту і валютою платежу є євро (п.3. контракту).
Відповідно до пункту 3.4 контракту оплата по цьому контракту здійснюється на підставі інвойсу продавця протягом дії даного контракту.
Пунктом 13.1 контракту визначено, що контракт набуває чинності з момент його підписання й діє до 31 грудня 2020 року.
Між сторонами було підписано Специфікацію №44 до контракту купівлі-продажу   товарів №6 від 20.11.2019, в якій визначено найменування, асортимент, кількість та вартість товару.
11.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вотум Логістик ЛТД» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАЯДО» (Замовник) було укладено договір про надання брокерських послуг №67 від 11.02.2015, за умовами якого виконавець зобов`язався за обумовлену плату і в обумовлений термін надати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів замовника, що перемішуються через митний кордон України, та їх оформленню у митних органах України, а також надавати інші, пов`язані із зовнішньоекономічною діяльністю замовника послуги.
29.12.2017 між сторонами було підписано додаток №3 до договору про надання брокерських послуг, за умовами якого сторони дійшли згоди продовжити дію договору до 31.12.2020.
21.11.2019 продавець на виконання пункту 3.1 контракту виставив позивачу до сплати інвойс № T092019000000110 на загальну суму 58   319,63 євро.
10.12.2019 позивач, від імені та в інтересах якого діяв представник ТОВ «Вотум Логістик ЛТД», з метою митного оформлення придбаного ним у компанії Accado Kilit SIS. AKS. YAPI MALZ. SAN. TIC. A.S товару (арматура кріплення, фурнітура та аналогічні вироби з недорогоцінних металів, що використовуються для вікон з поворотною та поворотно-відкидною ступкою; арматура кріплення та аналогічні вироби з недорогоцінних металів для дверей; арматура кріплення та аналогічні вироби з недорогоцінних металів, завіси; замки, що використовуються для дверей будівель, не містять радіо компонентів; вироби будівельні з пластмас) було подано до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію №UA100030/2019/416597, у графах 31 якої позивачем був зазначений товар, вартість якого склала 58   319,63 євро (графа 22). 
Поставка відбувалася на умовах FOB м. Стамбул, Турецька Республіка.
У той же час з матеріалів справи слідує, що позивач здійснив перевезення та страхування товару. Розмір витрат на перевезення товару (оплачено фрахт) з порту м.Стамбул, Турецька Республіка до місця ввезення на митну територію України (порту м.Одеси, України) склав 5   608,98 грн. 
Таким чином, загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту), склала в гривневому еквіваленті станом на день подання позивачем митної декларації щодо товару 10.12.2019 - 1   535   625,99 грн. (58   319,63 євро х 26,235026 + 5   608,98 грн.). Митна вартість Товару була визначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту), а саме: 1   535   625,99 грн., що еквівалентно 58   533,43 євро, в тому числі за кодами УКТ ЗЕД:
-                    Товар №1: 8302415010 (фурнiтура та аналогічні вироби, що використовуються для вікон з поворотною та поворотно-вiдкидною стулкою) - на суму 35 146,7700 ЄВРО (2,07 ЄВРО / од.);
-                    Товар №2: 8302100090 (фурнiтура, завiси) - на суму 13 473,2600 ЄВРО (3,18 ЄВРО / од.);
-                    Товар №3:   3925908000 (Вироби будiвельнi з пластмас) - на суму 1 347,4300 ЄВРО (5,26 ЄВРО/од.);
-                    Товар №4: 8301401900 (замки, що використовуються для дверей будівель, не містять радіокомпонентів) - на суму 1 471,2700 ЄВРО (1,78 ЄВРО/од.);
-                    Товар №5: 8302411000 (Фурнiтура для використання у будiвлях для дверей) - на суму 1 261,8700 ЄВРО (3,14 ЄВРО / од.);
-                    Товар №6: 8302419000 (фурнітура та аналогічні вироби для використання у будівлях) - на суму 5 826,1600 ЄВРО (4,08 ЄВРО/од.).
Виконуючи приписи ч.2, 6 статті 53 МК України позивач при поданні Митної декларації №UA100030/2019/416597 від 10 грудня 2019 року   надав:
- (0380) рахунок-фактура №Т092019000000110 від 21.11.2019;
- (0705) коносамент №2019/11/ЕХР/000788 від 22.11.2019;
- (0730) автотранспортна накладна №16473 від 09.12.2019;
- (0865) сертифікат про походження товару форми С №0822724 від 26.11.2019;
- (3007) документ, що підтверджує вартість перевезення товару - рахунок-фактура №СФ-1003650 від 02.12.2019;
- (3008) генеральний договір страхування вантажів, адендум №7745782-08-10-00
- (3014) прас-лист за 2019;
- (4103) додаткова угода №2 від 26.09.2015;
- (4103) додаткова угода №3 від 08.11.2016;
- (4103) додаткова угода №4 від 12.12.2019;
- (4103) додаткова угода №5 від 01.03.2019;
- (4103) специфікація №44 від 20.11.2019;
- (4104) зовнішньоекономічний контракт №6 від 30.03.2015;
- (4207) договір про надання брокерських послуг №67 від 11.02.2015;
- (5020) заява від 10.12.2019 у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що до продукції не входять технічні засоби, призначені для передавання та/або приймання радіосигналів радіослужбами;
- (5509) інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосування №4935412 від 10.12.2019;
- (9000) ДЗІ №22/186 від 06.12.2019;
- (9610) копія митної декларації країни відправлення №19343100ЕХ288082 від 22.11.2019.
10.12.2019 року відповідач направив до позивача запит, в якому зазначив, що документи, подані позивачем для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а саме: 1) надані рахунок-фактура від 02.12.2019 №СФ-1003650, акт виконаних робіт №ОУ-1003650 та платіжне доручення від 04.12.2019 №13377 документи прийнято до уваги митницею, але до митниці не надано підтвердження взаємовідносин між перевізником, зазначеним у коносаменті від 22.11.2019 №2019/11/ЕХР/000788 та покупцем, не надано договір на перевезення; 2) до митного оформлення подано страховий поліс від 26.11.2019 №7745782-08-10-00, проте до митної вартості не включено витрати на страхування; 3) висновок експертної установи прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для визнання митної вартості; 4) копія митної декларації від 22.11.2019 №19343100EX288082 посилається на рахунок, який не надано до митниці.
У відповідь на вказаний запит позивачем було направлено лист-відповідь на запит, в якому зазначено про всі надані документи та надано наступні документи:
- договір №010314/3 від 01.03.2014року між ТОВ «Олимп А.С.» та ASGARD TASIMACILIK VE TIC. LTD. STL;
- рахунок № 2019000001278 від 22.11.2019, виставлений ASGARD TASIMACILIK VE TIC. LTD. STL на ТОВ «Олимп А.С.»;
- калькуляція №110 від 31/11/2019року.
За результатами перевірки митної декларації, відповідачем відмовлено в оформлені товару за ціною позивача та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2019/000027/2 від 20.12.2019, за яким застосовано другорядний резервний метод з використанням інформації, яка міститься в зовнішніх джерелах інформації Спеціалізованого програмно-інформаційного комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України та митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого вже здійснено за МД №UA408150/2019/25943 від 28.10.2019 року, МД №UA206030/2019/6607 від 22.10.2019 року, МД від 24.10.2019 №UA100130/2019/225880, МД від 22.10.2019 №UA206303/2019/6508. 
Так, відповідачем визначено митну вартість:
-                    товару №1 - 5,2300 ЄВРО/од. проти заявлених 2,07 ЄВРО/од. та скориговано загальну вартість до 88   716,49 ЄВРО; 
-                    товару №2 - 3,6700 ЄВРО/од. проти заявлених 3,18 ЄВРО/од. та скориговано загальну вартість до 15   535,11 ЄВРО; 
-                    товару №4, 5 - 3,6600 ЄВРО/од. проти заявлених 1,78 ЄВРО/од., 3,14 ЄВРО/од. та скориговано загальну вартість до 3   030,48ЄВРО та 1   471,32 ЄВРО відповідно.
Відповідач визначив митну вартість за резервним методом. Джерелом інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, є інформація митних декларацій від МД №UA 408150/2019/25943 від 28.10.2019 року, МД №UA206030/2019/6607 від 22.10.2019 року, МД №UA 100130/2019/225880 від 24.10.2019 року, МД №UA206030/2019/6508 від 22.10.2019 року.
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Київська митниця Держмитслужби 20.12.2019 видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100000/2019/00027.
З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач, з урахуванням коригувань, подав нову митну декларацію ІМ40ТН №UA100020/2019/419153 від 23.12.2019 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію в розмірі 341 127,32 грн.
Вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що у даному випадку, позивачем було визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору купівлі-продажу, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору. Також, суд вказав, що як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер вказаних митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом частини першої  статті 49 Митного кодексу України  (далі -  МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої  статті 52 МК України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Згідно частини першої  статті 53 МК України  у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною першою  статті 57 МК України  передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:    1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частин другої, третьої цієї  статті Кодексу  основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів наведений у частині другій  статті 53 МК України.
Згідно частин третьої, п`ятої  статті 53 МК України  у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких наведений у цій частині статті.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що для цілей підтвердження митної вартості заявленого до декларування товару, декларант або уповноважена ним особа має визначити метод визначення такої вартості, надавши документи, передбачені частиною другою  статті 53 МК України.
При цьому, обов`язок декларанта щодо подання додаткових документів відповідно до частини третьої  статті 53 МК України  настає лише у випадку, якщо подані відповідно до частини другої  статті 53 МК України  документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частин першої, третьої  статті 54 МК України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої  статті 55 МК України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною шостою  статті 54 МК України  визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2)    неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно частини сьомої  статті 54 МК України  у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З системного аналізу наведених вище норм слідує, що митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість сумніву у правильності заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Відповідно до частини другої  статті 53 МК України  документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно частини третьої  статті 53 МК України  до додаткових документів, які можуть були надані декларантом за їх наявності, віднесено: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення (графа 33 - обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості), на момент митного оформлення додані до митної декларації документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митним органом зазначено наступне:  
1) надані рахунок-фактура від 02.12.2019 №СФ-1003650, акт виконаних робіт №ОУ-1003650 та платіжне доручення від 04.12.2019 №13377 прийнято до уваги митницею, але до митниці не надано підтвердження взаємовідносин між перевізником, зазначеним у коносаменті від 22.11.2019 №2019/11/ЕХР/000788 та покупцем, не надано договір на перевезення; 
2) рахунок від 22.11.2019 №2019000001278 та договір №010314/3 між ТОВ «ОЛИМП А.С.» та ASGARD TASIMACILIK VE TIC. LTD. STL прийнято до уваги митницею, але до митниці не надано на підтвердження взаємовідносин між перевізником, зазначеним в коносаменті від 22.11.2019 №2019/11/ЕХР/000788, та покупцем товару.
3) до митного оформлення подано страховий поліс від 26.11.2019 №7745782-08-10-00, проте до митної вартості не включено витрати на страхування; 
4) висновок експертної установи від 06.12.2019 №22/186-1 прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для визнання. Експертом не зазначено конкретних джерел інформації, які використані під час дослідження (зазначено лише адресу сайту в мережі інтернет). Крім того, в якості джерел використано інформацію сайтів України та Росії, тоді як країною походження оцінюваного товару є Туреччина;
5) надано калькуляцію від 21.11.2019 №110 до інвойсу №Т092019000000110, в якій не зазначені статті витрат на виробництво та відсутня інформація щодо вартості та кількості всіх сировинних складових, які входять до складу товару. Таким чином, даний документ не дає можливості перевірити складові вартості.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 10.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАЯДО» (Позивач, Замовник за контрактом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛИМП А.С.» (Експедитор за контрактом) укладено Договір на транспортно-експедиційне обслуговування №0315-Д (далі за текстом - Договір ТЕО). 
За приписами пункту 2.2.1 Договору ТЕО експедитор має право укладати від свого імені договори та інші угоди з транспортними, експедиторськими та іншими організаціями для виконання своїх обов`язків за Договором.   
Відповідно до Рахунку ТОВ «ОЛИМП А.С.» № СФ-1003650 від 02.12.2019, акту виконаних робіт №ОУ-1003650 від 02.12.2019, платіжного доручення №13377 від 04.12.2019 міжнародне перевезення (морський фрахт) здійснювалось за маршрутом Стамбул, Туреччина - порт Одеса, Україна морським контейнером TCNU6792127, що відповідає Договору ТЕО, Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», і відповідно до положень МК України вказані витрати включено до митної вартості товару.
Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» до виконання зобов`язань за договором транспортного експедирування експедитором можуть залучатись інші особи, у відносинах з якими експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не мав обґрунтованих підстав вважати не підтвердженими числові значення складових митної вартості в частині транспортних витрат.
При цьому, щодо витрат на страхування, оскільки товар був застрахований покупцем, то ці витрати є складовою митної вартості товару та включаються до ціни, вказаної у інвойсі для визначення митної вартості. 
Також, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги зауваження до змісту наданого розрахунку ціни (калькуляцію) товару, оскільки форма розрахунку ціни виробника товару на законодавчому рівні не затверджена, а правильність розрахунку виробником ACCADO KILIT SIS. AKS. YAPI MALZ. SAN. TIC. A. S. ціни товару в даному випадку відповідачем жодними належними доказами спростована не була.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  ст. 53 Митного кодексу України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі №826/27058/15.
Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Щодо посилань контролюючого органу на те, що висновок експертної установи не містить конкретних джерел інформації, які використані під час дослідження, а також те, що в якості джерел використано інформацію з сайтів України та Росії, тоді як країною походження товару є Туреччина, то колегія суддів зазначає, що висновок експерта по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, а тому такий висновок може вказувати лише на можливу достовірність контрактної вартості товару та носить консультаційний характер. 
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції досліджено правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що за основу для коригування митної вартості спірного товару за резервним методом митним органом взято визнану митну вартість товару, оформленого за митними деклараціями від МД №UA 408150/2019/25943 від 28.10.2019 року, МД №UA206030/2019/6607 від 22.10.2019 року, МД №UA 100130/2019/225880 від 24.10.2019 року, МД №UA206030/2019/6508 від 22.10.2019 року, з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої  статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених  наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16, від 31 січня 2018 року в справі №813/7272/13-а, від 02 березня 2018 року по справі №804/2997/17.
Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дати та номери вказаних митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої  статті 55 МК України та спростовує відповідні доводи апелянта. 
Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості є протиправним.
Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що позивачем до митного оформлення в якості документів, що підтверджують митну вартість як Товару-1, Товару-2, Товару-4 та Товару-5, так і Товару-3 та Товару-6 були надані одні й ті ж самі документи, зокрема Контракт, Додатки, Інвойс,   Специфікація, Адендум, акт виконаних робіт №ОУ-1003650 від 02.12.2019, виданий   перевізником, та Рахунок-фактура № СФ-1003650 від 02.12.2019, виставлений перевізником.
Однак, відповідач на підставі одних і тих самих документів здійснив вибірковий підхід щодо визначення митної вартості Товару-1, Товару-2, Товару-4 та Товару-5. 
Так, митним органом на підставі наданих позивачем документів для підтвердження митної вартості було визнано митну вартість Товару-3 та Товару-6, в той же час на підставі тих самих документів відповідач оскаржуваним рішенням скоригував митну вартість Товару-1, Товару-2, Товару-4 та Товару-5, що додатково свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення та не було спростовано апелянтом. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з приписами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлені колегією суддів обставини свідчать про невідповідність оскаржуваного рішення Київської митниці Держмитслужби вимогам пунктів 1, 3 та 7 частини другої статті 2 КАС України, 

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючий орган не довів належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, що надані декларантом документи сукупно не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не давали можливості здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і підстав для застосування резервного методу.
Відповідно до частини першої статті  77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частини другої статті  77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення. Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірності прийняття ним рішення від 20.12.2019 року №UA100000/2019/000027/2 про коригування митної вартості товарів.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з положеннями  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                                                                               Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                                                                                                          Н.В. Безименна,

                                                                                                     А.Ю. Кучма