КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №761/7036/20                                                                                 головуючий у І інстанції: Кондратенко О.О.
провадження 22-ц/824/7644/2020                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
01 грудня 2020 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Іванової І.В.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подачі позову.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення доказів, до подання позовної заяви, в якій просила суд витребувати у приватного нотаріуса КМНО Палажченко Л.М. належним чином завірені копії:
-договору позики від 16 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
-договору іпотеки від 16 лютого 2018 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
-копії документів, що є похідними до вказаних договорів та надавалися для посвідчення правочинів, а саме: згода ОСОБА_1 на укладення договору позики та договору іпотеки від 16 лютого 2018 року, копія паспортів сторін, докази оплати збору та інших платежів.
Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , має намір звернутися з позовом до                 ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 
Як зазначає заявниця, за час шлюбу, ОСОБА_2 зі своїм батьком ОСОБА_3 , здійснив вищевказані правочини.
Заявниця ОСОБА_1 , яка на той час була дружиною ОСОБА_2 підписувала у нотаріуса згоду на їх укладення.
Вказувала, що ОСОБА_2 , укладаючи договір позики зі своїм батьком ОСОБА_3 та надаючи йому в борг 10 000 000 гривень використав сімейні кошти, про що надана згода дружини ОСОБА_1 та у майбутній справі про поділ майна необхідно дослідити та оцінити суду вказані докази.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись із висновками місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву.
Вважає, що зазначені нею копії договорів мають бути витребувані, оскільки сторони можуть укласти додаткові правочини, з метою уникнення розподілу майна.
Крім того, посилається на те, що вона позбавлена обґрунтувати позов без наявності догорів позики та іпотеки, які вона просить витребувати. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 вказує, що заявниця не надала належних доказів, щодо неможливості отримати зазначені нею докази самостійно, ухвалу місцевого суду вважає законною та обґрунтованою. 
У судовому засіданні представник  ОСОБА_1 тапредставник ОСОБА_2 підтримали позиції своїх довірителів. 
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.
Згідно вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.
Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд (суддя) має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).
Виходячи з історії права інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.
Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.
Враховуючи, що заявницею не доведено наявність обставин, які б підтверджували, що зазначені в заяві про забезпечення доказів документи, можуть бути втрачені чи збирання або їх подання стане згодом неможливим чи утрудненим під час розгляду позовної заяви, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.  
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «01» грудня 2020 року.

Головуючий
 
Судді: