Постанова
Іменем  України 
02 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 450/3129/16-ц
 
провадження № 61-455св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Курій Н. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовами 
до ОСОБА_2 про припинення права власності на частину земельної ділянки з виплатою компенсації на користь ОСОБА_2 .
Позовні заяви мотивовані тим, що вона разом із відповідачкою 
є співвласниками земельної ділянки для колективного садівництва, кадастровий номер 4623688200:09:000:0319, загальною площею 0,0656 га, 
що розташована на території садово-городнього товариства «Черешня» 
(далі - СГТ «Черешня») Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка належала їм на праві спільної часткової власності 
у наступних частках: 2/3 ідеальної частини земельної ділянки належить їй, 
а 1/3 ідеальної частини земельної ділянки - відповідачці.
Зазначала, що з 2008 року вона позбавлена можливості користуватися належною їй власністю, оскільки спірна земельна ділянка перебувала виключно у володінні та користуванні відповідачки.
Також посилалась на те, що іншої земельної ділянки, крім частки у спірній земельній ділянці, вона не мала, проте у відповідачки у володінні перебуває ще одна земельна ділянка у цьому ж СГТ «Черешня», а саме: земельна ділянка АДРЕСА_3 , орієнтовною площею 0,05 га, яка належала їй на праві власності.
Вважала, що частка відповідачки у праві власності на спірну земельну ділянку є незначною.
При цьому посилалась на те, що належна відповідачці частка не може бути виділена в натурі без втрати цільового призначення - використання для колективного садівництва, тобто, як вона вважала, земельна ділянка 
є неподільним об`єктом; спільне володіння і користування спірною земельною ділянкою є неможливим через відносини, які склалися між сторонами спору; вирішити спір у інший спосіб є неможливим, оскільки відповідачка відмовлялася від мирного вирішення конфліктної ситуації.
Вважала, що припинення права власності відповідачки на спірну земельну ділянку з виплатою відповідної компенсації не завдасть ОСОБА_2 жодної шкоди та не позбавить можливості у майбутньому займатися веденням садівництва.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд: припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623688200:09:000:0319, площею 0,0656 га, яка розташована 
на території СГТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; виплатити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй 1/3 частину вказаної земельної ділянки, у розмірі 56 606,34 грн, яка внесена ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду; визнати 
за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частину спірної земельної ділянки.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623688200:09:000:0319, площею 0, 0656 га, яка розташована на території СГТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.
Виплачено на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну                        їй 1/3 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623688200:09:000:0319, площею 0, 0656 га, яка розташована на території      СГТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у розмірі 56 606,34 грн, яка внесена ОСОБА_1 
як судовий депозит на депозитний рахунок для внесення застав та судового депозиту за наступними реквізитами: розрахунковий рахунок 37315022000757, одержувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, банк одержувача Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, ЄДРПОУ 26306742.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623688200:09:000:0319, площею 0, 0656 га, яка розташована на території СГТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано безпідставністю посилання відповідачки про неможливість поділу спірної земельної ділянки у зв`язку 
із тим, що на ній розташований будинок у якому вона проживає, оскільки 
на спірній земельній ділянці не розташовані об`єкти нерухомого майна, 
а відповідачка забезпечена житлом, зокрема: вона є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
При цьому ураховуючи, що частка відповідачки є незначною, а позивачкою внесено на депозитний рахунок суду суму компенсації за спірну частку, припинення права власності відповідачки на частку у спільному майні 
не завдасть істотної шкоди її інтересам, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про припинення права спільної часткової власності і визнання права власності за позивачкою на спірну земельну ділянку з компенсацією вартості частки відповідачки.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції, припинивши право ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, 
не надав належної оцінки тому, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки.
Суд апеляційної інстанції вважав, що та обставина, що відповідачка забезпечена житлом та є одноосібним власником однокімнатної квартири, сама по собі не є підставою для висновку про те, що може бути припинено право її власності на 1/3 частину земельної ділянки, на якій знаходяться будівельні матеріали і право власності на 1/3 частину яких визнано за нею, 
у зв`язку із чим не можна у примусовому порядку за приписами 
статті 365 ЦК України припинити право власності за вимогою іншого співвласника, навіть якщо попередньо було внесено певну суму грошових коштів на депозитний рахунок суду, оскільки таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 .
Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 17 грудня 
2019 року зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Львівській області повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації 
в Львівській області грошові кошти у розмірі 35 135,33 грн згідно 
з квитанцією № 21 ТВБВ № 10013/03 ЛОУ «Ощадбанк» від 07 грудня 2016 року (отримувач: ТУ ДСА України в Львівській області, код ЕДРПОУ 26306742, 
МФО 820172, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, р/р 37315022000757); грошові кошти у розмірі 11 471,00 грн згідно 
з квитанцією № 0.0.892185009.1 ЛМВ «Гуцульське» ЗГРУ ПАТ «ПриватБанк» від 14 листопада 2017 року (отримувач: ТУ ДСА України в Львівській області, код ЕДРПОУ 26306742, МФО 820172, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, р/р 37315022000757); грошові кошти 
у розмірі 10 000,00 грн згідно з квитанцією № 0.0.892189071.1 ЛМВ «Гуцульське» ЗГРУ ПАТ «ПриватБанк» від 14 листопада 2017 року (отримувач: ТУ ДСА України в Львівській області, код ЕДРПОУ 26306742, МФО 820172, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, 
р/р 37315022000757).
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, 
що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи 
із Пустомитівського районного суду Львівської області.
У лютому 2020 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частину земельної ділянки з виплатою компенсації на користь ОСОБА_2 призначено до розгляду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 
на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення 
є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 червня 2014 року, у цивільній справі № 2-1316/55/11, за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було визнано право власності по 1/3 ідеальній частині земельної ділянки, площею 0,0656 га, яка розташована на території СГТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності 
на землю від 10 жовтня 2002 року, серії ІІІ-ЛВ № 009349, виданого Чишківською сільською радою народних депутатів та зареєстрованого 
у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 
за № 1779, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10-16 т. 1).
Відповідно до договору дарування, посвідченого 29 червня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гавриловою В. А., зареєстрованого у реєстрі за № 978, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 , 1/3 ідеальну частику земельної ділянки, площею 0,0656 га, яка розташована на території СГТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (а. с. 21-23 т. 1).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками земельної ділянки, кадастровий номер 4623688200:09:000:0319, площею 0, 0656 га, яка розташована 
на території СГТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області у таких частках: ОСОБА_1 належить 
2/3 ідеальної часини земельної ділянки, ОСОБА_2 - 1/3 ідеальної частини земельної ділянки.
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 
від 22 червня 2016 року № НВ-4603639552016 цільове призначення спірної земельної ділянки - для колективного садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для колективного садівництва (а. с. 25-29 т. 1).
Відповідно до довідки про правовий статус, про обмеження (обтяження) прав на земельну ділянку, виданої відділом Держгеокадастру у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 
від 17 червня 2016 року № 407, у використанні вказаної земельної ділянки встановлено обмеження щодо заборони змінювати цільове призначення без проекту зміни цільового призначення (а. с. 30 т. 1).
Право власності на земельну ділянку, площею 0,0656 га, яка розташована 
на території СГТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області належало ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 червня 2002 року 
та державного акта від 10 жовтня 2002 року серії ІІ-ЛВ №009349, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 на праві власності належить однокімнатна квартира, загальною площею 45,6 кв. м (житлова площа 21,7 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана нею 10 травня 2011 року, 
що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 
від 19 жовтня 2017 року № 100874432.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 червня 2014 року, у цивільній справі № 2-1316/55/11, встановлено, що на земельній ділянці знаходяться будівельні матеріали та за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
й ОСОБА_5 визнано право власності на 1/3 (за кожним) частину будівельних матеріалів, які знаходяться на земельній ділянці, площею 0,0656 га, яка розташована на території СГТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (а. с. 10-16 т. 1).
Згідно висновку № 08/02-17я експертного будівельно-технічного дослідження за заявою ОСОБА_1 , складеного 28 лютого 2017 року, розподіл спірної земельної ділянки площею (кадастровий номер 4623688200:09:000:0319) 656,0 кв. м, яка розташована на території 
СГТ «Черешня» у с. Чишки Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої - ведення колективного садівництва, 
у відповідності до ідеальних частин співвласників - по 1/3 та 2/3 ідеальних частинах, із збереженням її цільового призначення неможливий у зв`язку 
із тим, що у випадку її розподілу утворяться дві нові земельні ділянки площами 437,30 кв. м та 218,70 кв. м, які не відповідатимуть статуту 
СГТ «Черешня», її цільовому призначенню (ведення колективного садівництва) та діючим нормам і правилам (а. с. 97-100 т. 1).
Ринкова (оціночна) вартість спірної земельної ділянки згідно із поданим ОСОБА_1 висновком про вартість, складеним оцінювачем товариством 
з обмеженою відповідальністю «Термін ЛТД» для укладення цивільно-правової угоди на 23 червня 2016 року, становила 105 406,00 грн, у тому числі вартість 1/3 частки - 35 135,33 грн (а. с. 45 т. 1).
Ринкова вартість спірної земельної ділянки згідно із поданим ОСОБА_2 висновком про вартість, складеним оцінювачем приватним підприємством «Західний експертно-консалтинговий центр» для прийняття управлінських рішень на 19 квітня 2017 року становила 169 819,00 грн, в у тому числі вартість 1/3 частки - 56 606,34 грн (а. с. 115-141 т. 1).
На спірній земельній ділянці є об`єкт незавершеного будівництва, 
що підтверджується: технічним паспортом на садовий будинок 
АДРЕСА_2 від 03 жовтня 2008 року, в якому на плані будівлі та в характеристиці будівель та споруд відображено: цокольний поверх та перший поверх; листом голови кооперативу від 06 листопада 
2008 року № 34 про те, що на земельній ділянці АДРЕСА_2 збудовано будинок (а. с. 31, 81-86 т. 1).
ОСОБА_1 було внесено на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області вартість частки ОСОБА_2 у спірному майні у розмірі 56 606,34 грн, 
що підтверджується: квитанцією № 21 ТВБВ № 10013/03 ЛОУ «Ощадбанк» 
від 07 грудня 2016 року на суму 35 135,33 грн; квитанцією № 0.0.892185009.1 ЛМВ «Гуцульське» ЗГРУ ПАТ «ПриватБанк» від 14 листопада 2017 року 
на суму 11 471,00 грн; квитанцією № 0.0.892189071.1 ЛМВ «Гуцульське» ЗГРУ ПАТ «ПриватБанк» від 14 листопада 2017 року на суму 10 000,00 грн 
(а. с. 2, 164-165 т. 1).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції 
до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні 
чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності 
не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння 
та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати 
від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника 
та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода 
не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12 та від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено 
за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику 
та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку 
з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, 
що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї 
статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, 
що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої 
статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи 
на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення 
не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, 
а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування положень статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтереси всіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог 
або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному 
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази 
не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність 
і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним 
у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), 
з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), встановивши, що частина відповідачки не є незначною та ураховуючи те, 
що належними та допустимими доказами безспірно не підтверджується неможливість поділу спірної ділянки або виділу в натурі часток 
й неможливість спільного користування, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки. 
Судом апеляційної інстанції було правильно враховано те, що та обставина, що відповідачка забезпечена житлом та є власником однокімнатної квартири сама по собі не є підставою для висновку про те, що може бути припинено право власності відповідачки на 1/3 частину спірної земельної ділянки, на якій знаходяться будівельні матеріали і право власності 
на 1/3 частину яких визнано за нею, оскільки припинення права відповідачки на 1/3 частину ідеальної частини земельної ділянки, завдасть істотної шкоди її майновим інтересам, бо питання про припинення права власності 
на 1/3 частину будівельних матеріалів не вирішувалося.
При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що не можна 
у примусовому порядку за приписами статті 365 ЦК України припинити право власності за вимогою іншого співвласника, навіть якщо попередньо було внесено певну суму грошових коштів на депозитний рахунок суду, оскільки таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання 
на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у редакції 2004 року, 
так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 
2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру 
до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування 
чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников

Судді:                                                                                               О. М. Осіян

                                                                                                            Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович