Постанова
Іменем України
02 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 126/1327/18
провадження № 61-15044 св 19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Калараша А.А., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Фермерське господарство «Новосулівське»
відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1                                       на заочне рішення Бершадського районного суду Вінницької області                від 05 червня 2019 року у складі судді Гуцола В.І. та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2019 року у складі суддів Шемети Т.М., Панасюка О.С., Якименко М.М., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Фермерського господарства «Новосулківське», Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсними змін (доповнень)                        до договору оренди земельної ділянки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7370 га,                що розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району від 15 грудня 2005 року, укладеного  між ОСОБА_2                              та Фермерським господарством  «Новосулківське». 
Позов мотивований тим, що 15 грудня 2005 року між ОСОБА_2                     та Фермерським господарством  «Новосулківське» укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7370 га, що розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району.
 Цей договір було зареєстровано у Бершадському районному відділі Вінницької філії Державного підприємства «Центр ДЗК»,                                    про                             що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 лютого 2006 року № 040685800669. 
Земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту серії ЯА № 827883, виданого 15 грудня 2005 року Бершадською РДА. Відповідно до пунктів 8, 43 зазначеного договору оренди термін його                дії становить 10 років з моменту його підписання та державної реєстрації. 
Тобто останнім днем дії договору є ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Він як спадкоємець за заповітом вчасно прийняв спадщину                                  та  16 серпня 2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом                  на земельну ділянку. 
Не маючи наміру продовжувати договірні відносини він після закінчення строку вищезазначеного договору оренди 15 грудня 2015 року надіслав орендареві відповідного листа. 
З отриманої на цей лист відповіді Фермерське господарство «Новосулківське» від 29 грудня 2015 року за № 45 йому стало відомо про існування змін (доповнень) до договору оренди землі, підписаних                    29 вересня 2010 року, якими договірні відносини було продовжено                    до 15 грудня 2030 року. 
Зміни до договору оренди землі були зареєстровані в Бершадському відділі Держкомзему 28 жовтня 2011 року за № 052048584003797. 
Зазначив, що вищезазначена реєстрація змін (доповнень) до договору оренди землі проведена з грубим порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню. 
Дій та волі землевласника на укладання змін до основного договору                  не було, оскільки їх реєстрація відбулася після смерті ОСОБА_2 . 
Попри закінчення строку договірних відносин за основним договором, відповідач продовжує користуватись земельною ділянкою, тому ОСОБА_1 як спадкоємець просить визнати недійсними зміни (доповнення)               від 29 вересня 2010 року до укладеного між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Новосулківське» договору оренди землі № 00669                    від 15 грудня 2005 року.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції 
Заочним рішенням Бершадського районного суду Вінницької області                 від 05 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд виходив з того, що зміни (доповнення) до договору оренди землі між ОСОБА_2 та Фермерським господарством  «Новосулківське» були укладені саме 29 вересня 2010 року, тобто                     за життя орендодавця, а 28 жовтня 2011 року було зареєстровано право оренди у встановленому законодавством порядку, що не впливає                   на правомірність оспорюваного договору.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
09 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу  на заочне рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2019 року, у якій просив судові рішення скасувати                та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня  2019 року відкрито провадження у справі та витребувано з районного суду справу  № 126/1327/18.
Згідно зі статтею 388 Цивільного процесуального кодексу  України  (Далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах                            є Верховний Суд.
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи касаційної скарги 
Касаційна скарга мотивована тим, що цивільні права та обов`язки,                    на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після  державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності договір, укладення якого вже відбулось  і така реєстрація не змінює момент укладення договору  . 
Зазначив, що орендодавець в момент укладення договору та його державної реєстрації повинен мати цивільну правоздатність, тоді                    як цивільна правоздатність ОСОБА_2 припинилась в момент її смерті,              а тому жодних прав та обов`язків ні ОСОБА_2 , ні Фермерське господарство «Новосулківське» не набули. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу 
У вересні 2019 року від Головного управління Держгеокадастру                         у Вінницькій області та від Фермерського господарства «Новосулківське» надійшли відзиви,  у яких заявники посилаючись на законність                        та обґрунтованість рішення судів просили касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та Фермерським господарством  «Новосулківське» укладено договір оренди землі № 00669 щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, загальною площею 1,7370 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯА № 827883. 
Договір зареєстрований в Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК», про                          що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 лютого 2006 року за № 040685800669.
 
29 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Новосулківське» укладено зміни (доповнення) до вищезазначеного договору оренди землі, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 15 грудня 2030 року. 
Зміни (доповнення) до договору оренди землі зареєстровані                               в Бершадському відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 жовтня 2011 року за № 052048584003797.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом набув права власності на земельну ділянку розміром 1,7370 га в межах згідно з планом,                     що знаходиться на території Війтівської сільської ради Бершадського району, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯА № 827883, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 16 серпня 2012 року, та витягом             з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, викладені            у відзиві, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено,                 що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено,               що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права                і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,             що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених                у суді першої інстанції.
Оскаржувані рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів               не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до положень частини першої статті 215 Цивільного кодексу  України (Далі - ЦК України) підставою недійсності правочину                              є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1,3,5,6 статті 203 цього Кодексу. 
Відповідно до частин 1,5  статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,                  а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.
Частиною 1 статті 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин передбачено,              що право оренди землі виникає з дня державної реєстрації державній реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до . статті 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав                   на нерухоме майно та  їх обмежень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав                           на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій,  що на момент укладення спірних змін (доповнень) до договору оренди землі сторони не допустили таких порушень, які б давали підстави для визнання цих змін (доповнень) до договору оренди землі недійсними.
Суді вірно виходили з того, що договір визнається недійсним з моменту його укладення, а відтак і порушення повинні існувати на момент укладення. Реєстрація договору після смерті сторони договору до таких порушень не відноситься.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника                        з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року                    у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої                               та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції                 не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої  судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Бершадського районного суду Вінницької області                від 05 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду                   від 18 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                 її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                            В. М. Сімоненко
 
                                                                                     А.А. Калараш
 
                                                                                        Є. В. Петров