Справа № 461/2869/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 33/811/822/20                                         Доповідач: Галапац І.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі:
судді Галапаца І.І.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2020 року, –
з участю представника 
Галицької митниці Держмитслужби Лубоцького Б.І.,
               встановив:
цією постановою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України та накладено стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «LEXUS IS220», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .
       Також, постановлено стягнути з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь Галицької митниці Держмитслужби 23 277,28 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці та 420,40 грн. судового збору.
Згідно постанови судді, 22 лютого 2020 року о 14 год. 45 хв. в зону митного контролю митного поста «Краковець» Галицької митниці Держмитслужби, смугою руху «зелений коридор» в напрямку «виїзд з України» прибув транспортний засіб марки «LEXUS IS220», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким громадянин ОСОБА_3 слідував з України в Польщу в якості водія.
Під час проходження митного контролю та митного оформлення вищезазначеного транспортного засобу, у ході проведення перевірки у відповідності до інформації наявної в електронній базі ЄАІС «Перетин кордону транспортним засобом», а також спрацювання АСАУР встановлено, що громадянин ОСОБА_3 , 21.08.2018 року через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» транспортний засіб марки «LEXUS» IS220, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 . Згідно даних програмно-інформаційного комплексу АСМО «Інспектор» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи, вищевказаний транспортний засіб з митної території України, станом на 22.02.2020 громадянином ОСОБА_3 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства не поміщений.
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) покликається на те, що строк на апеляційне оскарження рішення суду пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови йому вручено не було і з текстом такої він ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 червня 2020        року.
Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, окрім цього порушено та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. 
Акцентує, що на час ввезення ним 21 серпня 2018 року транспортного засобу, положеннями ч.3 ст. 481 МК України була встановлена відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.). Законом України № 2725-VІІІ від 16.05.2019 статтю 481 МК України викладено в новій редакції, зміни вступили в дію з 22.08.2019. Останньою редакцією ч.6 ст. 481 МК України встановлена більш сувора відповідальність за аналогічне порушення ніж встановлювалася ч.3 ст. 481 МК України.
На думку апелянта, період часу з 21 серпня 2018 року, що мав місце до вступу в дію ч.6 ст. 481 МК України, не повинен братися до уваги при обрахунку сукупного строку, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною нормою закону, оскільки відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 8 КУпАП, облік сукупного терміну тимчасового ввезення терміном до 1 року, наявність якої передбачена диспозицією ч.6 ст. 481 МК України, починається з моменту введення в її дію.
Також наголошує, що судом неповно та необ`єктивно досліджено докази по справі і проігноровано його письмові пояснення із додатками про те, що після приїзду в Україну його авто перебувало на ремонті, що могло б бути підтвердженням відсутності у нього умислу на вчинення правопорушення.
Вважає, що направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, який застосовується при оцінці доказів. 
Звертає увагу , що зазначені у рішенні суду висновки про визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають дійсності.
Акцентує, що в суді першої інстанції зазначив, що його транспортний засіб неодноразово зупинявся та перевірявся працівниками Національної поліції і жодних зауважень по терміну перебування транспортного засобу на території України не було.
Також покликається на те, що під час розгляду справи йому не було повноцінно роз`яснено права та обов`язки і не враховано пом`якшуючих обставин по справі, зокрема те, що на його утриманні батьки – пенсіонери ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 (інвалід II групи, інвалід армії). Окрім цього, не враховано і цого тимчасове скрутне матеріальне становище у зв`язку із безробіттям. 
Зазначає, що матеріали справи не містять висновків про заподіяння збитків державі. Факт наявності в його діянні складу правопорушення є формальним та вважає таке малозначним.
Наголошує на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють питання оплати зберігання транспортного засобу на складі митниці, оскільки проігнорований факт зволікання працівників митниці із надсиланням протоколу про порушення митних правил до суду.
Вважає, що суд фактично притягнув його двічі до відповідальності, шляхом конфіскації транспортного засобу та стягнення оплати за зберігання транспортного засобу, всупереч вимогам законодавства.
Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2020 року, скасувати таку та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Правопорушник ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) до початку апеляційного розгляду, подав клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутності у зв`язку із завантаженістю та віддаленістю м. Львова.
Заслухавши, думку представника Галицької митниці Держмитслужби Лубоцького Б.І., про заперечення апеляційної скарги та залишення постанови судді без зміни, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення №461/2869/20 та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_2 ) слід поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, оскільки такий пропущений з поважних причин та приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 486 МК України передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 489 МК України - посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись вищезазначених вимог закону, об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній.
Так, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні зазначеного у постанові адміністративного правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, протоколом про порушення митних правил №0630/20900/20 від 22 лютого 2020 року (а.с.4-7), доповідною запискою державного інспектора відділу №1 митного поста «Краковець» Галицької митниці Держмитслужби Пандяка І. від 22 лютого 2020 року (а.с.9), копією паспорта ОСОБА_2 ; копією контрольного талону (а.с.11); копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; описом предметів вилучених у ОСОБА_2 від 22 лютого 2020 року (а.с.13); письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.14); витягом з АСМО «Інспектор» (а.с.15-17).
Наведеним у оскаржуваному рішенні доказам, місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії правопорушника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за ч.6 ст. 481 МК України, з чим погоджується і апеляційний суд.
Безпідставними є покликання правопорушника щодо чинності закону про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Так, незважаючи на прийняття та набрання чинності закону, який диференціював порушення тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування і посилив відповідальність в залежності від строку, ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) до часу складення протоколу 22 лютого 2020 року своє зобов`язання так і не виконав, а оскільки до моменту виявлення правопорушення пройшло більше 30 діб, то вчинена ним бездіяльність підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України (в редакції Закону України № 2612-VIII від 08.11.2018), враховуючи, що в матеріалах справи відсутня об`єктивна інформація про втрату транспортного засобу чи його розкомплектування на території України.
Оскільки вчинене ОСОБА_8 ( ОСОБА_2 ) порушення митних правил є триваючим і вважається закінченим з моменту його виявлення, тому дії останнього кваліфікуються за ч.6 ст. 481 МК України саме в тій редакції, яка діяла на час виявлення триваючого за часом правопорушення і застосовується відповідна санкція. 
Відтак, призначене судом І інстанції ОСОБА_7 ( ОСОБА_2 ) стягнення, відповідає вимогам ст. 23 КУпАП.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП України апеляційний суд, –
постановив:
поновити правопорушнику ОСОБА_7 ( ОСОБА_2 ) строк апеляційного оскарження постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2020 року.
Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2020 року, якою останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України та накладено стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «LEXUS IS220», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 – без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати 
з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду    Галапац І.І.