ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3740/20                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 грудня 2020 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Губської Л.В., Пилипенко О.Є., 
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Відділа примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та скасування постанови, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
09 вересня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - позивач, апелянт, ГУ ПФУ в Чернігівській області) звернулось у суд з позовом до Відділа примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач, Відділ ПВР) про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафа. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення суду виконано ним в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством, а тому постанова про накладення штрафу є неправомірною та підлягає скасуванню.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що заборгованість з виплати пенсії, визначена на виконання рішення суду, не виплачена у зв`язку з відсутністю окремого порядка для виплати таких сум, який має бути визначений Кабінетом Міністрів України. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено стягувача за виконавчим провадженням - ОСОБА_1 (далі - третя особа, ОСОБА_1 ). 
Відзив на апеляційну скаргу та пояснення щодо апеляційної скарги не надходили. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Судом установлено, що на виконанні у відповідача перебуває виконавчий лист  № 620/475/19, виданий 24 лютого 2020 року Чернігівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з травня 2017 року.
Вказаний виконавчий лист видано на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року, яке 20 вересня 2019 року набрало законної сили.
У зв`язку з відсутністю підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, 29 липня 2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 62676010 та надано боржнику 10 днівдля добровільного виконання судового рішення.
20 серпня 2020 року до відповідача надійшов лист ГУ ПФУ в Чернігівській області від 17 серпня 2020, в якому зазначено, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії. Щомісячно з грудня 2019 року по теперішній час управлінням здійснюється фінансування пенсії ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок AT "Ощадбанк". Нарахований борг за період з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2019 року включено в додаткові відомості на виплату пенсії за грудень 2019 року, проте не виплачений, оскільки в постанові Кабінету Міністрів України від 08 червня 2019 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин у встановлений строк, постановою від 21 серпня 2020 року на ГУ ПФУ в Чернігівській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн., попереджено боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення та встановлено новий строк його виконання (10 робочих днів).
Уважаючи цю постанову протиправною, ГУ ПФУ в Чернігівській області звернулось з відповідним позовом до суду.
Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження невиконання рішення суду з поважних причин, а правова норма, на яку посилається позивач, втратила чинність. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини 1 статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно частини 1 статті 63 Закону України №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
При цьому, частиною 2 вказаної правової норми встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови державного виконавця про накладення штрафа від 21 серпня 2020 року.
У даному випадку, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що пенсійний орган, як орган державної влади, зобов`язаний у повному обсязі та у встановлені строки виконувати судові рішення, що набрали законної сили.
У свою чергу, оскаржуваною постановою державного виконавця про накладення штрафа притягнуто пенсійний орган до відповідальності, як боржника у відкритому виконавчому провадженні, за наслідком встановлення виконавцем факта невиконання пенсійним органом, без поважних причин, судового рішення, що набрало законної сили.
Колегія суддів ураховує, що постанова про накладення штрафа за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Судовим рішенням, яке набрало законної сили та передано на примусове виконання до виконавчого органу, зобов`язано пенсійний орган поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з травня 2017 року. 
У свою чергу, пенсійним органом не заперечується, що нарахована ОСОБА_1 сума за період з травня 2017 року по грудень 2019 року фактично не виплачена.
При цьому, пенсійний орган повідомив виконавця про те, що виплатити суму пенсії за відповідний період не має можливості, оскільки відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок №365), така процедура повинна бути передбачена окремим порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України, який ще не прийнятий.
Колегія суддів зазначає, що згідно пункта 1 Порядка № 365 він визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пункт 15 цього Порядка (у редакції постанови Кабінета Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року) передбачає, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
За змістом пунктів 10, 14 Порядка № 365 слідує, що вказане положення пункта 15 регулює відшкодування сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період на підставі рішення комісій, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 про (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, тоді як рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з  травня 2017 року прийнято Чернігівським окружним адміністративним судом 03 травня 2019 року у справі № 620/475/19.
Отже, вищезазначений Порядок № 365 не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
Окрім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі № 640/18720/18 визнаний протиправним та нечинним, зокрема, підпункт 2 пункта 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня року 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.
Саме вказаним підпунктом 2 пункта 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року було внесено зміни до пункта 15 Порядка № 365 щодо здійснення соціальних виплат на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, місцевим судом вірно зауважено, що позивач, на обґрунтування невиконання рішення суду посилається на норму, яка втратила чинність з 07 листопада 2019 року і не може бути застосована під час проведення виконавчих дій у 2020 році.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 287, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 Л.В. Губська

                                                                                          О.Є. Пилипенко