Ухвала
Іменем України
 
16 листопада 2020 року
м. Київ       
справа № 487/3326/15-к
провадження № 51-4811ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року,
встановив:
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 6, 9, 12, 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі- КК), та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
За цим вироком засуджено також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судові рішення стосовно яких не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , 24 квітня 2014 року близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , з метою подальшого безперешкодного користування та заволодіння квартирою за вказаною адресою, умисно протиправно заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_8 за наступних обставин. Так, ОСОБА_5 утримуючи металеву кувалду в руках наніс не менше 2 ударів в область голови та обличчя потерпілого, у той час  ОСОБА_6 утримувала його за ноги з метою подолання можливого опору. Від вказаних дій ОСОБА_8 помер на місці.  
Після чого, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 з метою приховання слідів кримінального правопорушення та уникнення притягнення до відповідальності, розчленували тіло потерпілого та віднесли до сміттєвих баків, а голову закопали.
Крім цього, 13 грудня 2014 року приблизно о 10 годині ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , умисно протиправно заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_9 – рідному брату ОСОБА_8 , який приїхав до вищезазначеної квартири за наступних обставин. Так, ОСОБА_6 , перебуваючи за спиною ОСОБА_9 , за допомогою електричного шокера марки CN-1202 спричинила йому не менше одного удару електричним струмом, а ОСОБА_7 повалив потерпілого на підлогу та, утримуючи цеглину в руках, наніс не менше 4 ударів в ділянку його голови. Після цього ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила вбивство, наніс ножем не менше трьох ударів в область грудної клітини та два удари в живіт, від яких ОСОБА_9 помер на місці.
Після чого, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 з метою приховання слідів кримінального правопорушення та уникнення притягнення до відповідальності, розчленували тіло потерпілого та віднесли до сміттєвих баків.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2019 року залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не погоджується із судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстави неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування свої вимог зазначає про не доведення судами першої та апеляційної інстанцій, що в діях ОСОБА_5 був корисливий мотив, а тому висновок про кваліфікацію його дій за пунктом 6 частини 2 статті 115 КК є безпідставним.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) з наступних міркувань.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за пунктом 9, 12, 13 частини 2 статті 115 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Як убачається із копії судового рішення, долученого до касаційної скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості  засудженого ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених пунктом 6, 9, 12, 13 частини 2 статті 115 КК. З такими висновками місцевого суду погодився і апеляційний суд.
В основу рішення про винуватість засудженого ОСОБА_5 , у тому числі у вчиненні злочинів з корисливого мотиву, покладена сукупність безпосередньо досліджених та оцінених відповідно до вимог статті 94 КПК доказів, а саме: протоколи огляду місця події від 13 та 15 грудня 2014 року, протоколи слідчих експериментів від 14, 19 та 23 грудня 2014 року; висновки експертів № 1211 від 19 грудня 2014 року, № 1246, 1248, 1244 від 30 грудня 2014 року № 4 від 08 січня 2015 року, № 7, № 18 від 14 січня 2015 року № 2828, № 5/ц, № 4/ц від 15 січня 2015 року, № 19, № 20, № 22, № 1245 від 16 січня 2015 року, № 1249, № 1247 від 19 січня 2015 року, № 21 від 20 січня 2015 року, № 23, № 13 від 21 січня 2015 року, № 16, № 17 від 23 січня 2015 року, №1212, № 72/2075/1215 від 26 січня 2015 року, № 36, № 35, № 2914 від 29 січня 2015 року, № 34 від 09 лютого 2015 року, № 81 від 20 лютого 2015 року, № 80 від 26 лютого 2015 року, № 23 від 15 квітня 2015 року, № 58 від 17 квітня 2015 року; протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 19 та 23 січня, 06 лютого та 14 квітня 2015 року; протоколи обшуків від 14 та 25 грудня 2014 року; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14 грудня 2014 року; протокол пред`явлення трупа для впізнання від 24 грудня 2014 року.
Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення, у тому числі, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 за доводами, аналогічними, наведеним у касаційній скарзі захисника, погодився із висновками місцевого суду, належно вмотивувавши прийняте рішення відповідно до статті 419 КПК. 
Зокрема, належним чином перевірено апеляційним судом доводи про відсутність в діях ОСОБА_5 корисливого мотиву на вчинення злочину та визнано їх безпідставними, з чим погоджується колегія суддів.
Апеляційний суд обґрунтовано зазначив про те, що повідомлені обвинуваченими під час слідчих експериментів обставини, у своїй сукупності з іншими дослідженнями судом першої інстанції доказами, вказують на доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у домовленості між ними на позбавлення життя ОСОБА_8 з метою безперешкодного проживання в квартирі, яка належала останньому, та отримання в подальшому майнової вигоди від реалізації квартири, та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 – у домовленості між ними на позбавлення життя ОСОБА_9 з метою отримання майнової вигоди від реалізації об`єкту нерухомості.
Отже, переконливих аргументів в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 про відсутність в засудженого ОСОБА_5 корисливого мотиву Суд не вбачає, а тому підстав для скасування судових рішень за доводами касаційної скарги захисника, касаційним судом не встановлено. 
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3