П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4018/19	

Категорія: 111030000          Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
          Час і місце ухвалення: 15:16, м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 17.10.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.
при секретарі – Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДФС в Одеській області (у теперішній час ГУ ДПС в Одеській області) про визнання протиправним та скасування: 
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26 червня 2019 року №0020441305 на суму зобов`язання 1 186 305,00 грн. та суму штрафних санкцій 296 576,25 грн.;
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26 червня 2019 року №0020451305 на суму зобов`язання 72 297,15 грн. та суму штрафних санкцій 18 074,29 грн.;
-          вимоги ГУ ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмку) від 26 червня 2019 року №Ф-0020381305 на суму 301 886,64 грн.;
-          рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26 червня 2019 року №0020391305 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 301 886,67 грн.;
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26 червня 2019 року №0020421305 на суму зобов`язання 872 400,00 грн. та суму штрафних санкцій 218 100,00 грн.;
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26 червня 2019 року №0020411305 на суму штрафних санкцій 3 910,00 грн.;
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26 червня 2019 року №0020431305 на суму штрафних санкцій 510,00 грн.;
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26 червня 2019 року №0020401305 на суму штрафних санкцій 510,00 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що позивачем протягом 2016-2018 рр. вчинено правочини щодо відчуження нерухомого майна. При цьому з урахуванням приписів п.167.2 ст. 167 ПК України, сплачено у повній мірі податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5 % та військовий збір у розмірі 1,5 %. 
Позивач вважає помилковими висновки викладені в акті перевірки, а оскаржувані рішення протиправними та такими, що порушують її майнові права, оскільки нормами ПК України прямо передбачено можливість продажу фізичною особою двох і більше об`єктів нерухомості протягом одного звітного періоду при сплаті податку  на доходи фізичних осіб у розмірі 5%. Принцип презумпції правомірності рішення платника податків передбачає пріоритет рішення платника податків. 
Позивач діяла безпосередньо як фізична особа та відповідні правочини жодним чином не стосувались її підприємницької діяльності у сфері архітектури, в зв`язку з чим валовий дохід ФОП ОСОБА_1 не включає у себе дохід, отриманий від відчуження нерухомості, а відповідно не оподатковується ПДВ (фізична особа може бути платником ПДВ виключно у разі завезення товару на митну територію України). При цьому, позивачем вже сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5% та військовий збір у розмірі 1,5%. 
Крім того, наказом ГУ ДФС в Одеській області №3602 від 13 травня 2019 року призначено проведення перевірки фізичної особи платника податків, проте проведено перевірку підприємницької діяльності позивача.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що ФОП ОСОБА_1 протягом періоду, який перевірявся, отримувала доходи від продажу об`єктів нерухомого майна (придбано земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що підлягають включенню до загального місячного (річного) доходу та відображенню платником податків у річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). 
На думку відповідача, така діяльність позивача має кваліфікуватися як підприємницька та відповідні операції з продажу об`єктів нерухомості підлягають оподаткуванню за нормами ст. 177 ПК України, а не відповідно до норм ст. 172 ПК України. 
Враховуючи, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебувала на спрощеній системі оподаткування, наявні підстави для оподаткування її доходів від продажу об`єктів нерухомого майна за нормами ст. 177 ПК України. У результаті допущених порушень позивач зобов`язана перейти на сплату інших податків і зборів на загальну систему оподаткування. 
Відповідач вважає, що позивачем у порушення приписів п.183.4 ст. 183 ПК України не надано до контролюючого органу заяви про реєстрацію платником ПДВ до 10 січня 2017 року, у зв`язку з чим відповідно до вимог п.183.10 ст. 183 ПК України, з 11 січня 2017 року остання несе відповідальність за не нарахування та несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ГУ ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 39398646), про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року, - задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 39398646) від 26 червня 2019 року №0020441305, №0020451305, №0020421305, №0020411305, №0020431305, №0020401305.
Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 39398646) про сплату боргу (недоїмку) від 26 червня 2019 року №Ф-0020381305 на суму 301 886, 64 грн.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 39398646) від 26 червня 2019 року № 0020391305 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 301 886, 67 грн.
В апеляційній скарзі ГУ ДПС в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          суд першої інстанції погодився з твердженнями позивача, де він посилався на основний КВЕД ФОП ОСОБА_1 - 71.11 "Діяльність у сфері архітектури", що на його думку ніяким чином не стосується продажу нерухомості. Однак, це не є доказом того, що ФОП ОСОБА_1 не могла/не мала права здійснювати продаж нерухомості, оскільки згідно розділу 1 Наказу Держспоживстандарту України від 11 жовтня 2010 року №457 КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Будь-яке використання КВЕД не для статистичних потреб (адміністративних або нормативних) здійснюють самі користувачі за власними правилами, відповідаючи за це та належно пояснюючи таке використання;
-          фізична особа платник податків і фізична особа-підприємець - це одна й та сама особа, з одним тим ж самим нерухомим майном, тому перевірка фізичної особи платника податків поширюється на його статус підприємця, якщо під час такої перевірки встановлюється, що ним було вчинено порушення в сфері підприємництва пов`язаного з продажем нерухомості; 
-          в наказі №3602 від 13 травня 2019 року призначено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи платника податків, а тому ГУ ДФС в Одеській області мало право перевіряти ОСОБА_1 і в статусі підприємця;
-          з метою обліку фізичних осіб платників податків було створено Державний реєстр фізичних осіб - платників податків в якому кожна особа отримує свій індивідуальний реєстраційний номер облікової картки платника податків, скорочено – РНОКПП (положення "Про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 29 вересня 2017 року №822). Вказаний номер не змінюється для фізичної особи підприємця і залишається таким же як і в фізичної особи платника податків. В наказі на перевірку, акті перевірки ОСОБА_1 в податкових повідомленнях-рішеннях, податковій вимозі та рішенні про застосуванні штрафних санкцій РНОКПП вказаний один і той самий, а отже суб`єкт перевірки не змінювався.
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що всі висновки податкового органу базуються виключно на листі приватного нотаріусу ОСОБА_2 , в якому зазначено лише загальний обсяг проведених правочинів, та зі змісту якого встановити наявність прибутку неможливо.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
Наказом ГУ ДФС в Одеській області №3602 від 13 травня 2019 року призначено проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 .
ГУ ДФС в Одеській області відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України, ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області №3602 від 13 травня 2019 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.
За наслідками перевірки складено акт №1025/15-32-13-05/ НОМЕР_1 від 29 травня 2019 року, відповідно до висновків якого встановлено, зокрема, порушення:
-          п.177.5 ст. 177 ПК України, в наслідок чого встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи як фізичної особи-підприємця за 2016-2018 рр.;
-          п.п.177.1, 177.2, 177.4, 177.5 ст. 177, п.2) пп.291.4 ст. 291 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1 186 305,00 грн.;
-          п.п.177.1, 177.2, 177.4, 177.5 ст. 177, п.2) пп.291.4 ст. 291 ПК України, внаслідок чого донараховано військового збору фізичної особи-підприємця у сумі 72 297,15 грн.;
-          п.2 ст.7, п.8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в наслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 301 886,64 грн.;
-          п.181.1 ст. 181, п.п.183.1, 183.2 ст. 183, п.187.1 ст. 187, п.п.188.1 ст. 188, пп.194.1.1 п.194.1 ст. 194 ПК України, в наслідок чого донараховано податку на додану вартість у сумі 872 400 грн.;
-          пп.49.18.1 п.49.18 ст. 49 ПК України, в наслідок чого встановлено неподання податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 - грудень 2018 року;
-          пп.44.1 ст. 44 ПК України, в наслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних з із виконанням вимог законодавства.
За результатами перевірки прийнято:
1.          податкові повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року:
-          №0020441305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються зі результатами річного декларування у розмірі 1 482 881,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 1 186 305 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 296 576,25 грн.;
-          №0020451305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 90 371,44 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 72 297,15 грн., за штрафними (фінансовими) санкціє ми (штрафами) 18 074,29 грн.;
-          №0020421305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1 090 500,00 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 872 400,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 218 100,00 грн.
-          №0020411305, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість у розмірі 3 910,00 грн.;
-          №0020431305, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 510,00 грн.;
-          №0020401305, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн. 
2.          вимогу про сплату боргу (недоїмку) №Ф-0020381305 від 26 червня 2019 року на суму 301 886,64 грн.;
3.          рішення №0020391305 від 26 червня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 301 886,67 грн. 
Вважаючи, що вказані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога є протиправними та такими, що суперечать нормам податкового законодавства, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про порушення позивачем вимог закону, і не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень рішення та податкової вимоги, а тому останні підлягають скасуванню.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.44.1 ст. 44, п.п.177.1, 177.2, 177.4, 177.6 ст. 177 ПК України, ст.ст. 3, 42, 44, 128 ГК України, ст.ст. 50, 51 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Підставою для прийняття оскаржуваних рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу був висновок податкового органу про те, що у періоді, який перевірявся, ОСОБА_1 , укладаючи договори купівлі-продажу нерухомого майна, здійснювала підприємницьку діяльність з метою отримання доходу саме як фізична особа-підприємець, а не фізична особа, отже, отримувала дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна, у тому числі перевищивши його граничний розмір, у зв`язку з чим у позивача виник обов`язок переходу на загальну систему оподаткування та, відповідно, сплати податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного податку за відповідною ставкою та єдиного соціального внеску.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 19 жовтня 2010 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування. Основним видом діяльності позивач за КВЕД: 71.11 діяльність у сфері архітектури. 
Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з п.44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`ємів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до положень ст.ст. 3, 42, 44, 128 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.
Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Громадянин підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у ст. 44 цього Кодексу.
Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.
Також відповідно до положень ст.ст. 50, 51 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Отже, відповідно до змісту наведених норм законодавства, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних та нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.
Як встановив податковий орган, у 2015-2018 роках ОСОБА_1 уклала ряд договорів купівлі-продажу нерухомого майна з фізичними особами.
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нерухоме майно належало ОСОБА_1 на праві власності як фізичній особі.
Відповідно до п.п.177.1, 177.2, 177.4, 177.6 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст. 167 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
У разі якщо фізична особа підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку фізичних осіб.
Проаналізувавши зміст наведених норм, судова колегія вважає, що при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежовувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких як фізична особа. 
Водночас, сам по собі факт реєстрації фізичної особи підприємцем не може бути підставою для визначення всіх укладених такою особою правочинів, за якими вона отримує дохід, такими, що укладені в межах підприємницької діяльності, а також даний статус не може обмежувати прав фізичної особи, які випливають з її цивільної правоздатності та дієздатності. 
Тобто фізична особа, перебуваючи в статусі суб`єкта господарювання, вправі здійснювати не заборонені відносини, зокрема, укладати договори від свого імені як фізична особа, поза межами підприємницької діяльності.
Нормами ПК України встановлено особливості порядку оподаткування доходів, отриманих фізичною особою (не підприємцем).
Так, відповідно до п.172.2 ст. 172 ПК України дохід, отриманий платником податків від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною п.167.2 ст. 167 цього кодексу, тобто у розмірі 5 відсотків бази оподаткування.
Отже, законодавством визначено, що підлягають оподаткуванню за відповідною ставкою операції з продажу фізичною особою протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості.
Як встановив суд першої інстанції, при укладенні усіх зазначених договорів купівлі-продажу позивач відповідно до вимог п.172.2 ст. 172 ПК України сплатила податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5% від вартості відчуженого майна, а також відобразила відповідні суми у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015 та 2018 роки.
Водночас, будь-якої заборони чи обмеження кількості продажу таких об`єктів фізичною особою протягом звітного податкового року ПК України не містить.
Відповідно, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що віднесення відповідачем таких операцій до підприємництва лише враховуючи їх кількість є безпідставним та не підтверджується жодними нормами законодавства. 
Інших доказів того, що вказані операції здійснені позивачем в межах підприємницької діяльності ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця контролюючий орган суду не надав.
Крім того, відповідно до п.292.1 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку є, зокрема, для фізичної особи підприємця дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній п.292.3 цієї статті. 
При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Однак, відповідач не надав жодних доказів про те, що суму понесених ОСОБА_1 витрат на будівництво об`єктів нерухомості, які вона пізніше відчужила за описаними вище договорами купівлі-продажу (матеріали, роботи, і таке інше), віднесено до складу витрат, у зв`язку з чим не підтвердженим належними доказами є отримання позивачем прибутків від вказаних операцій купівлі-продажу майна, як однієї з ознак підприємництва.
Також, судова колегія зазначає, що ст. 177 ПК України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Натомість, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, та перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Судова колегія вважає перевищенням своїх повноважень відповідача, які полягають в зобов`язанні платника податків перейти на сплату інших податків і зборів та/або іншу систему оподаткування.
Враховуючи описані вище обставини та норми законодавства, судова колегія вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що спірні податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмку), рішення про застосування штрафних санкцій ГУ ДФС в Одеській області є необґрунтованими та підлягають скасуванню.
Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта постанову Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №826/13138/15, оскільки в цій справі розглядались обставини, коди ФОП здійснював безпосередню підприємницьку діяльність у відповідності до наявного у нього КВЕД, що і стало підставою для визнання такої діяльності підприємницькою.
Натомість, в даній справі позивач має КВЕД, який не узгоджується з продажем нерухомості.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.