Постанова 
Іменем України                                              
28 вересня  2020 року
м. Київ
 
справа № 2-1575/2010
провадження №61-13163св19
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В.М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач ( за первісним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач ( за первісним позовом)  -  ОСОБА_2 ,
відповідач ( за первісним позовом) - відділ ГІРФО Овідіопольського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області,
відповідач ( за зустрічним позовом)  -  ОСОБА_3 , 
відповідач (за зустрічним позовом) - комунальне підприємство Овідіопольської селищної ради «Благо», 
відповідач (за зустрічним позовом)  - комунальне підприємство «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» ,
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні  у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , на рішення Овідіопольського  районного суду Одеської області від 24 листопада 2010  року, ухвалене під головуванням судді Гандзій Д.М., та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, ухвалену в складі колегії суддів Комлевої О.С., Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.,
 
  ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2010 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , відділу ГІРФО Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що  йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі крім нього та його доньки ОСОБА_3 , незаконно зареєстрована та не проживає його колишня дружина відповідач - ОСОБА_2 , яка без законних підстав отримала штамп про реєстрацію у спірній квартирі, без дозволу його, як власника квартири. Реєстрація відповідачки у спірній квартирі заважає позивачу у повній мірі користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою.
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати ОСОБА_2 такою що втратила право користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку з квартири  АДРЕСА_1 ( том 1, а.с.1,2).
У червні 2010 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , КП Овідіопольської селищної ради «Благо», КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в обґрунтування якого зазначала, що в період з 1983 року по 1994 pік, вона та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Їм, як подружжю та їхній доньці   ОСОБА_4 в 1990 році  була надана для проживання спірна квартира державного житлового фонду в 1990 році, в якій вони всі були зареєстровані.
Однак, у 1994 році, шлюбні стосунки між подружжям було припинено, а відповідач пішов із спірної квартири, а  вона та її донька    ОСОБА_4 залишились проживати у квартирі АДРЕСА_1 . Позивач сплачувала та продовжувала сплачувати всі комунальні платежі, зробила газифікацію, уклала всі необхідні договори по обслуговуванню квартири (водопостачання, електропостачання, послуги зв`язку) та всі облікові рахунки по спірній квартирі відкриті на її ім`я, що підтверджується абонентськими, розрахунковими книжками та квитанціями про сплату комунальних платежів.
У 2004 році, між нею та Овідіопольським ВУЖКГ (правонаступником якого є КП Овідіопольської с/р «Благо»), на балансі якого знаходиться спірна квартира, був укладений договір найму житла в будинках державного та комунального фонду, на підставі якого їй була надана у безстрокове користування зазначена вище квартира  за яку вона сплачувала квартирну плату. 
На початку 2009 року, під час слухання справи в суді за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання останнього такого, що втратив право користування спірною квартирою, їй стало відомо, що КП Овідіопольської  сільської ради  «Благо», без її відома як наймача, виніс оспорюване розпорядження № 3545 від 21 січня 2009 pоку, яким спірна квартира була передана у спільну часткову власність відповідачам ОСОБА_1 та    ОСОБА_4 , на підставі якого, відповідачі отримали свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 06 березня 2009 року і відповідно КП «Овідіопольське РБТІ» була проведена реєстрація права власності відповідачів на вказану квартиру. 
Вважаючи, що спірна квартира, була незаконно приватизована                ОСОБА_1 та    ОСОБА_4 , оскільки її права, як наймача було порушено, позивач ОСОБА_2 просила суд ( том 1, а.с.19-21):
-         визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації КП Овідіопольської селищної ради «Благо» № 3545 від 21 січня                      2009 року про передачу у спільну часткову власність ОСОБА_1 та    ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 ; 
-         визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 06 березня                        2009 року КП Овідіопольської селищної ради «Благо» на ім`я                        ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ;
-         скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 та   ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових  рішень
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2010 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відмовлено ( том 1, а.с.103-105). 
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , КП Овідіопольської селищної ради «Благо», КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності на нерухоме майно задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації комунального підприємства Овідіопольської селищної ради «Благо» № 3545 від 21 січня 2009 року про передачу у приватну спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартири   АДРЕСА_1 . 
Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру  АДРЕСА_1 , видане 06 березня 2009 року КП Овідіопольської селищної ради «Благо» на ім`я  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на підставі розпорядження органу приватизації КП Овідіопольської селищної ради «Благо» № 3545 від                  21 січня 2009 року.
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 ,                     ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка була проведена   КП Овідіопольської селищної ради «Благо» 29липня 2009 року на підставі свідоцтва про право власності від 06 березня 2009 року (номер запису 4207 в книзі 20, реєстраційний номер 26654691).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1  про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2  про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності на нерухоме майно, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції,  виходив з того, що    ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула статусу наймача за договором найму у спірній квартирі, де була офіційно зареєстрована та проживала, однак вона не мала можливості проживати у зазначеній квартирі, внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 . 
Розпорядження органу приватизації КП Овідіопольської селищної ради «Благо» від 21 січня 2009 року № 3545 - було незаконно видане на прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , так як оскаржуваним розпорядженням були порушені законні права наймача позивачки ОСОБА_2 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2010 року залишено без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи у суді касаційної інстанції 
 
05 липня 2019 року ОСОБА_3 подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від                                      24 листопада 2010 року та на постанову Одеського апеляційного суду від                    27 лютого 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Овідіопольського районного суду Одеської області матеріали цивільної справи №2-1575/2010.
 
У  листопаді 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Скаржник просив суд скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_2  зареєстрована в спірній квартирі незаконно та не проживала у житловому приміщенні належному їм з батьком більше 6 місяців, тому ОСОБА_2 повинна бути визнаною такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
 
Судами не було досліджено ордер про вселення в спірну квартиру , в якому відсутнє прізвище ОСОБА_2 , оскільки на момент вселення остання не була членом сім`ї ОСОБА_1 .
 
Судами не було витребувано  та досліджено оригінал довідки № 181 від 18 листопада 2005 року для проведення експертиз та встановлення факту її підробки.
 
Судами  було прийнято в основу судових рішень необ`єктивні показання свідків, які є близькими родичами ОСОБА_2 .  
 
Доводи інших учасників справи
 
Учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами  
Судами встановлено, що  в період з 30 квітня 1983 року по 28 червня 1994 pоку ОСОБА_1 та ОСОБА_2  перебували у зареєстрованому шлюбі                       ( том 1, а.с.22).
Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх малолітній доньці ОСОБА_5 (після укладення шлюбу Делебіс), була надана для проживання квартира державного житлового фонду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у якій сторони почали проживати з 1990 року та були зареєстровані у встановленому законом порядку, що підтверджується штампами про реєстрацію в їх паспортах ( том 1, а.с.6,22 звор.бік).
15 березня 2004 року, між Овідіопольським ВУЖКГ (правонаступником якого є КП Овідіопольської селищної ради «Благо»)  та   ОСОБА_2 , було укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, в якому наймачем квартири АДРЕСА_1 , була визначена саме ОСОБА_2 , якій надано у безстрокове користування спірна квартира ( том 1, а.с.25,28).
ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та крім неї за даною адресою прописані дві особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , однак, фактично мешкала одна ОСОБА_2 , яка регулярно сплачувала квартирну плату КП Овідіопольської селищної pади «Благо» і заборгованості по квартплаті не мала ( том 1, а.с.24, 30-38, том 3, а.с.41).
Між  ОСОБА_2  та ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки.
ОСОБА_2 не мала можливості проживати у зазначеній квартирі, внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 , який   зламав вхідні двері у спірну квартиру, пошкодив в ній каналізацію, газопровід, водопостачання та електрику, у зв`язку з чим, відповідні служби опечатали та перекрили доступ до газу, електроенергії та водопроводу. 
Під час розгляду цивільної справи № 2-200 позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою у грудні 2008 року (том 1, а.с.39,40),   ОСОБА_2 дізналася про приватизацію спірної квартири своїм колишнім чоловіком ОСОБА_1 та їх донькою ОСОБА_4 
ОСОБА_1 та   ОСОБА_4 надали до органу приватизації неправдиві відомості щодо реєстрації у спірній квартирі тільки їх обох (том 1, а.с.88,98).
На підставі вищевказаних неправдивих відомостей, органом приватизації було видане оскаржуване розпорядження № 3545 від 21 січня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про передачу їм у власність спірної квартири. 
Згодом на підставі вказаного розпорядження було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 березня 2009 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 липня 2009 року з визначенням часток ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/2 частці на праві спільної часткової власності і зареєстроване КП «Овідіопольське РБТІ» право власності на спірну квартиру ( том 1, а.с.3-5).
 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до п. 2  Прикінцевих та перехідних положеньЗакону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1  про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2  про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності на нерухоме майно, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції,  виходив з того, що    ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула статусу наймача за договором найму у спірній квартирі, де була офіційно зареєстрована та проживала, однак вона не мала можливості проживати у зазначеній квартирі, внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 . 
Розпорядження органу приватизації КП Овідіопольської селищної ради «Благо» від 21 січня 2009 року № 3545 - було незаконно видане на прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , так як оскаржуваним розпорядженням були порушені законні права наймача позивачки ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду  першої та  апеляційної інстанцій з  огляду на наступне.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку колегія суддів зазначає наступне.
Звертаючись до суду з відповідним позовом, ОСОБА_7 зазначав, що він з 2009 року є власником вищевказаної квартири і своєї згоди на реєстрацію у спірній квартирі ОСОБА_2 не надавав, тому вона без належних правових підстав зареєстрована у спірній квартирі.
Під час розгляду справи, судами було встановлено, що ОСОБА_2 на законних підставах з   1990 року була зареєстрована у спірній квартирі, квартира була надана, на  той час подружжю ОСОБА_8 із Державного житлового фонду. Згодом  відповідно до договору найму житла в будинках державного фонду і комунального житлового фонду від 15 березня 2004 pоку єдиним наймачем спірної квартири була визначена ОСОБА_2 
 
ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула статусу наймача за договором найму у спірній квартирі, де була офіційно зареєстрована та проживала, однак вона не мала можливості проживати у зазначеній квартирі, внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 .
 
Також судами було встановлено, що ОСОБА_1 жодних належних та допустимих доказів у спростування законності реєстрації ОСОБА_2 в спірній квартирі та законності поставлення штампу про її реєстрацію надано не було.
 
За таких обставин, суди дійшли правильних висновків про відсутність підстав зняття з реєстраційного обліку  спірної квартири  ОСОБА_2 , як такої, що не набула право користування вказаною квартирою.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що її мати ОСОБА_2 зареєстрована в спірній квартирі незаконно та не проживала у житловому приміщенні належному їм з батьком більше 6 місяців, тому ОСОБА_2 повинна бути визнаною такою, що втратила право користування житловим приміщенням не заслуговують на увагу та зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог ст. 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Доводи касаційної скарги відносно того, що судами не було досліджено ордер про вселення в спірну квартиру, в якому відсутнє прізвище ОСОБА_2 , оскільки на момент вселення остання не була членом сім`ї ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки це не спростовує наявності нескасованої реєстрації ОСОБА_2 у спірній квартирі з 1990 року.
 
Доводи касаційної скарги відносно того, що судами не було витребувано  та досліджено оригінал довідки № 181 від 18 листопада 2005 року про реєстрацію ОСОБА_2 в спірній квартирі, для проведення експертиз та встановлення факту її підробки не заслуговують на увагу, оскільки довідка носить інформаційних характер стосовно наявної інформації про  реєстрацію, а аналогічна інформація міститься і в паспорті ОСОБА_2 і в довідці ГУДМС в Одеській області Овідіопольського РВ, які були теж прийняті судами до уваги та належним чином оцінені ( том 3, а.с.41) .
Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , КП Овідіопольської селищної ради «Благо», КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності на нерухоме майно колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР   члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до ст. 65-1 ЖК УРСР  наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.
Відповідно до  статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
Оскільки судами було встановлено, що законна реєстрація ОСОБА_2   у спірній квартирі не була скасована чи визнана недійсною або незаконною,   крім того, не було визнано недійсним чи скасовано договір найму житла  від 15 березня 2004 року, укладеного між позивачкою ОСОБА_2 та Овідіопольським ВУЖКХ, правонаступником якого є КП Овідіопольської селищної ради «Благо», тому суди дійшли  правильного висновку про те, що розпорядження органу приватизації КП Овідіопольської селищної ради «Благо» від 21 січня 2009 року № 3545 - було незаконно видано на прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , так як воно порушує та не враховує законні права ОСОБА_2 на приватизацію, як наймача спірної квартири.
 
Доводи касаційної скарги відносно того, що судами  було прийнято в основу судових рішень  необ`єктивні показання свідків, які є близькими родичами ОСОБА_2  зводяться до припущень та не заслуговують на увагу, оскільки судами було прийнято до уваги усі докази, надані  учасниками справи  та надано їм належну правову оцінку у комплексі.
 
За таких обставин, доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до  переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані  судові рішення - без змін, 
 
Керуючись статтями 400, 401, 402,  416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3  залишити без задоволення.
 
Рішення Овідіопольського  районного суду Одеської області від 24 листопада 2010  року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого                        2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                   А. А. Калараш
 
                                                                             В. М.  Сімоненко 
 
                                                                                              С. П. Штелик