ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6164/20 Справа № 203/4579/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, –

в с т а н о в и л а:

       У грудні 2018 року  ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення коштів. 
       Позивач вказував, що 19 травня 2019 року в м.Дніпро на вул.Пастера, будинок №8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів “Ford Fiesta”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля “BMW 7301”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
       Зазначав, що 21 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 право вимоги до осіб, відповідальних за завдання матеріальної шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 5 вказаного договору передбачено, що кредитор-відповідач по справі втрачає право вимагати від ПрАТ “СК “Євроінс Україна” та від винної у дорожньо-транспортній і пригоді особи, або від будь-якої іншої особи, що в силу закону несе відповідальність перед кредитором за спричиненні винною особою збитки, компенсації матеріального збитку, заподіяного внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди.
       Зазначав також, що п.18 договору сторони погодили, що якщо за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення (кримінального провадження) з приводу (скоєння дорожньо-транспортної пригоди, зазначеної у п.1 цього договору, судом (або іншим і компетентним органом правомочним розглядати справу) винним визнано кредитора (або водія який керував належним кредитору транспортним засобом) та/або іншого учасника і ДТП визнано не винним у вчиненні адміністративного (кримінального) правопорушення по факту вищезазначеного ДТП, то кредитор зобов`язаний відшкодувати новому кредитору всі фактичні понесені ним витрати у зв`язку із виконанням цього договору.
       Вказував, що на виконання вимог договору ним вчинено дії щодо отримання страхового відшкодування, а саме повідомлено “СК “Євроінс Україна” про ДТП та надано відповідний пакет документів для виплати страхового відшкодування. Також ним замовлено проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ автомобіля “Ford Fiesta”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП. 13 червня 2019 року судовим експертом Дроздовим О.В. оглянуто пошкоджений транспортний засіб “Ford Fiesta”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 24 червня 2019 року складено висновок №2706/19/19 вартості матеріального збитку спричиненого власнику пошкодженого транспортного засобу. Позивачем за складання висновку №2706/19/19 було сплачено 2 500 грн.
       Після проведення вказаних дій, позивачу стало відомо, що згідно постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2019 року у справі № 203/1940/19 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
       В зв`язку з цим, у відповідності до умов п.18 договору позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому всі фактично понесені ним витрати із виконанням цього договору. Згідно до п.19 договору, за неналежне виконання всього обов`язку по поверненню понесених ним витрат, згідно умов п.18 цього договору, ОСОБА_1 сплачує пеню в розмірі 1% за кожен день порушення зобов`язання з повернення позивачу від фактично понесених витрат.
       Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 за договором відступлення права вимоги від 21 травня 2019 року витрати позивача на сплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 2 500 грн., пеню за порушення зобов`язання в розмірі 3 950 грн., судовий збір в розмірі 768 грн.40 коп.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором відступлення вимоги від 21 травня 2019 року витрати на сплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 2 500 грн., пеню за порушення зобов`язань в розмірі 3 950 грн. та судовий збір в розмірі 768 грн.40 коп., а всього 7218 грн. 40 коп.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що: в прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути грошові кошти за іншим договором від 21 травня 2018 року, який не додано до позовної заяви та відсутній в матеріалах справи; водій ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення ні на час підписання договору відступлення права вимоги, ні в подальшому не визнавався, тобто ОСОБА_1 ніколи ніяких прав щодо вимоги до ОСОБА_3 або страхової компанії ОСОБА_2 не відступала; договір є неукладеним, оскільки обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов`язанні не вказаний, факт неукладеності договору виключає обов`язок відповідача сплачувати на користь позивача будь-які грошові кошти; позивачем не додано до позовної заяви докази, на які він посилається як на підставу позовних вимог; нарахування пені з 02 липня 2019 року є незаконним; відповідач не замовляла висновок експерта-товарознавця; аналогічний позов подано позивачем у справі №208/6105/16-ц, постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, оскільки спір виник з деліктних правовідносин, а не з договірних, ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року вказана постанова залишена без змін; договір на який посилається позивач є класичним прикладом неукладеного договору, визнання такого договору недійсним не потрібно.
        ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення місцевого суду залишити без змін.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга  ОСОБА_1  на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 травня 2019 року в м.Дніпрі сталася ДТП за участі автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 
       21 травня 2019 року між сторонами по справі укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого кредитор передав новому кредитору право вимоги до осіб, відповідальних за завдання матеріальної шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди. За цим договором новий кредитор набуває право вимагати від страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна», де застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, належного виконання зобов`язань за полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4600176 по виплаті страхового відшкодування за спричинений кредитору збиток внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що зазначена у п.1 цього договору.
       Пунктом 18 договору сторони погодили, що якщо за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення (кримінального провадження) з приводу (скоєння дорожньо-транспортної пригоди, зазначеної у п.1 цього договору, судом (або іншим і компетентним органом правомочним розглядати справу) винним визнано кредитора (або водія який керував належним кредитору транспортним засобом) та/або іншого учасника і ДТП визнано невинним у вчиненні адміністративного (кримінального) правопорушення по факту вищезазначеного ДТП, то кредитор зобов`язаний відшкодувати новому кредитору вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка буде визначена у висновку експертного авто товарознавчого дослідження виконаного на замовлення нового кредитора, а також всі інші фактичні витрати, понесені новим кредитором у зв`язку із виконанням цього договору.
       На виконання вимог договору позивачем було вчинено дії щодо отримання страхового відшкодування, а саме повідомлено “СК “Євроінс Україна” про ДТП та надано відповідний пакет документів для виплати страхового відшкодування, що підтверджується описом-вкладення від 21 травня 2019 року.
       Також, позивачем замовлено проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку спричиненого власнику КТЗ автомобіля “Ford Fiesta”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, оскільки згідно до ст.7 Закону України Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено в обов`язковому випадку проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування.
       13 червня 2019 року судовим експертом ОСОБА_4 було оглянуто пошкоджений транспортний засіб “Ford Fiesta”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 24 червня 2019 року складено висновок № 2706/19/19 вартості матеріального збитку спричиненого власнику пошкодженого транспортного засобу. Позивачем за складання висновку № 2706/19/19 було сплачено 2 500 грн., що підтверджується квитанцією про сплату наданих експертних послуг від 24 червня 2019 року.
       Відповідно до постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2019 року у справі №203/1940/19 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір відступлення права вимоги від 21 травня 2019 року відповідає діючому законодавству, згоду з усіма умовами договору відступлення вимоги від ОСОБА_2 і ОСОБА_1 засвідчили своїми підписами, договір недійсним не визнавався, а тому його виконання є обов`язковим для сторін, що спростовує твердження представника відповідача, що договір між сторонами є неукладеним. Крім того, місцевий суд посилався на те, що постанова Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2019 року набрала чинності 02 липня 2019 року, то починаючи з 02 липня 2019 року у відповідача виник обов`язок щодо відшкодування позивачу всіх фактично понесених ним витрат в розмірі 2 500 грн., а також сплати пені за кожен день порушення зобов`язань з повернення фактично понесених витрат в розмірі 3 950 грн. з 02 липня 2019 року по 06 грудня 2019 року.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.
       З матеріалів справи вбачається, що договір про відступлення права вимоги укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 травня 2019 року, тобто за цим договором ОСОБА_2 перейшло право кредитора на відшкодування матеріальної шкоди від винної особи.
       Однак відповідно до постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2019 року у справі №203/1940/19 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.
       Тобто, на час укладання договору відступлення права вимоги не було визначено винну особу.
       Так, відповідно ст.514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Проте на момент укладання договору про відступлення права вимоги будь-яких зобов`язань ОСОБА_3 перед  ОСОБА_1  не існувало.
       Таким чином, на час укладення договору про відступлення права вимоги від 21 травня 2019 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 щодо його обов`язку відшкодувати шкоду ОСОБА_1 судовим рішенням не встановлена, в зв`язку з чим остання не мала правових підстав на передачу права, яке їй ще не належало.
       Відповідно до положень ст.ст.512,514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
       Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17. 
       За таких обставин, зважаючи на те, що вимоги позивача фактично ґрунтуються на положеннях неукладеного договору відступлення права вимоги від 21 травня 2019 року, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки за договором відступлення права вимоги новому кредитору було передано право на відшкодування матеріальної шкоди, яке не належало первісному кредитору на момент укладення договору.
       Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до ч.1 ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
       В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 1 152 грн.60 коп.
       Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити. 

       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

       В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

       Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судові витрати в розмірі 1 152 грн.60 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених  передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.