Ухвала
Іменем України
29 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 460/5047/18
провадження № 61-15190ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року у справі № 2-239/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 545,40 грн майнової шкоди та 4 000 грн моральної шкоди.
На підставі цього рішення суду 23 листопада 2010 року видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання у Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.
У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-239/10 про стягнення з  ОСОБА_1 18 545,40 грн - майнової шкоди, 4 000 грн - моральної шкоди та поновлення пропущеного строку для пред`явлення дубліката виконавчого листа до виконання.
Заяву обґрунтовував тим, що з відповіді Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09 жовтня 2018 року № 34572 на адвокатський запит від 02 жовтня 2018 року № 0210/18 щодо надання інформації стосовно зведеного виконавчого провадження № 29521639 йому стало відомо, що 31 грудня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу відповідно до пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, що підтверджується актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення, завершених 2013 році.
Зазначав, що постанову державного виконавця від 31 грудня 2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу і оригінал виконавчого листа від 23 листопада 2010 року № 2-239/10 він не отримав і докази про направлення йому вказаних документів у Сихівському відділі державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області відсутні.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-239/2010 та поновлено ОСОБА_2 строк пред`явлення дубліката цього виконавчого листа до виконання.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відомостей про те, що оригінал виконавчого листа направлено стягувачу і отримання ним відсутні, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені, що підтверджується актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 24 лютого 2017 року, а тому наявні підстави для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення.
Постановою Львівського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року, у якій заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення дублікату виконавчого листа до виконання відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано достатньо доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа. Стягувач, знаючи про невиконання рішення в повному обсязі, протягом тривалого періоду часу не скористався своїм правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, отже, не довів існуючих причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання. Суд першої інстанції задовольняючи вимогу заявника про поновлення пропущеного строку, не навів доказів на підтвердження наявності поважних причин для цього.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2020 року в частині вирішення заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
За змістом указаних норм право на касаційне оскарження ухвал суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не передбачене.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, зазначені ОСОБА_1 судові рішення в частині вирішення заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Тому у відкритті касаційного провадження в указаній частині вимог касаційної скарги необхідно відмовити.
Щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2020 року в частині вирішення заяви про видачу дубліката виконавчого листа 
Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Підставами касаційного ухвали про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень в частині вирішення заяви про видачу дубліката виконавчого листа, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення у вказаній частині.
Судами встановлено, що на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року у справі № 2-239/2010, яке набрало законної сили, зазначеним судом першої інстанції 23 листопада 2010 року видано виконавчий лист № 2-239/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 545,40 грн - майнової шкоди та 4 000 грн моральної шкоди.
З інформації, наданої Сихівським відділом державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області у листі від 09 жовтня 2018 року №34572, встановлено, що вказаний виконавчий лист, пред`явлений стягувачем до виконання, однак 31 грудня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувану відповідно до пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Відомостей про те, що вказана постанова державного виконавця направлена з оригіналом виконавчого листа стягувану і отримана ним, немає, оскільки матеріали виконавчого провадження були знищені, що підтверджується актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 24 лютого 2017 року.
Отже, докази на підтвердження надсилання та отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого листа та оригіналу виконавчого листа відсутні.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення кореспондується з частиною першою статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого провадження та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, суд першої інстанції з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що доказів на підтвердження надсилання та отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого листа та оригіналу виконавчого листа відсутні, для виконання виконавчого листа з метою виявлення боржника та/або майна боржника оголошувався розшук і відомостей про те, що стягувачу повідомлено про результати розшуку також відсутні, а після закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (31 грудня 2016 року) і до знищення 24 лютого 2017 року матеріалів виконавчого провадження пройшов незначний період часу, а тому наявні підстави для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строк для його пред`явлення до виконання.
Підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
В той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження 
№ 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Враховуючи те, що судами встановлено, що виконавчий лист у справі 
№ 2-239/10 втрачено, а строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання поновлено, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення заяви про видачу дублікатів виконавчих листів є правильним.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. Відповідно до статті 400 ЦПК України встановлення нових обставини та переоцінка доказів не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права щодо видачу дубліката виконавчого листа є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись пінктом 1 частини другої, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                        А. С. Олійник
                                                                                                С. О. Погрібний