ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
27 жовтня 2020 року                                                                 м. Чернівці
справа № 715/2401/18
провадження №22-ц/822/878/20

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого Височанської Н.К.,
суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.
секретар Герман Я.І. 
за участю: представника Глибоцької селищної ради Тімофті А.В., відповідача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Глибоцької селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, про визнання незаконним рішення селищної ради, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Цуренка В.А., 

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог 
У листопаді 2018 року публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») звернулося до суду з позовом до Глибоцької селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення селищної ради, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Укрзалізниця» посилалося на те, що під час проведення інвентаризації земель, які перебувають у постійному користуванні державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») виявлено, що в адміністративних межах Глибоцької селищної ради об`єднаної територіальної громади Чернівецької області земельна ділянка від 300 км + 013 м до 300 км + 052 м, частково, площею 0,0334 га, кадастровий номер 7321055100:01:004:0079, накладається на смугу відведення залізниці. Указану земельну ділянку на підставі рішення Глибоцької селищної ради від 05 червня 2015 року № 407-46/15 продано  ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 20 липня 2015 року. 
На думку ПАТ «Укрзалізниця» оскаржуване рішення селищною радою прийняте з перевищенням повноважень, порушенням норм земельного законодавства, порушує його права на користування спірною земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху. Також має бути визнаний недійсним укладений на підставі незаконного рішення ради договір купівлі-продажу земельної ділянки та проведена державна реєстрація права власності.
З урахуванням зазначених обставин, позивач просив суд: 
визнати незаконним та скасувати рішення Глибоцької селищної ради від 05 червня 2015 року № 407-46/15 про продаж ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0400 га, що накладається на смугу відведення залізниці, площею 0,0334 га, розташовану по АДРЕСА_1 ; 
визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0400 га, укладений між Глибоцькою селищною радою та ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку; 
скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки, кадастровий номер 7321055100:01:004:0079, у державному реєстрі прав;
вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено, з підстав пропуску строку позовної давності.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що 27 серпня 2013 року комісією, до складу якої входило п`ять представників АТ «Українська залізниця», був складений акт обстеження земельних ділянок юридичних і фізичних осіб, які частково розташовані в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на території Глибоцької селищної ради. Отже, 27 серпня 2013 року позивачу було відомо про порушення свого права. З позовом до суду позивач звернувся в листопаді 2018 року, тобто з пропуском передбаченого законом трирічного строку позовної давності.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
В апеляційній скарзі ПАТ «Укрзалізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції застосовуючи позовну давність не звернув увагу на те, що земельна ділянка була передана відповідачу 06 червня 2015 року та укладено договір купівлі-продажу щодо неї 20 липня 2015 року, тому дізнатися 27 серпня 2013 року про порушення свого права, яке відбудеться в майбутньому, залізниця не мала змоги.
Таким чином, застосування судом першої інстанції строку позовної давності у даній справі є помилковим. 
У відзиві на апеляційну скаргу Глибоцька селищна рада просить рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Обставини справи
Судом встановлено, що рішенням Глибоцької селищної ради від 05 червня 2015 року №407-46/15 надано згоду на продаж ОСОБА_2 земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0400 га, розташовану по АДРЕСА_1 .
На підставі цього рішення 20 липня 2015 року між Глибоцькою селищною радою та  ОСОБА_2  укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки за кадастровим номером 7321055100:01:004:0079, який посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Бреславською-Григорчак С.О. 
На замовлення ДТГО «Львівська залізниця» ПП «Ріга» проведено роботи з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця» в адміністративних межах Глибоцької селищної ради об`єднаної територіальної громади Чернівецької області, за наслідками яких було виявлено, що земельна ділянка від 300 км + 013 м до 300 км + 052 м, частково, площею 0,0334 га, кадастровий номер 7321055100:01:004:0079, накладається на смугу земель транспорту.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, застосовані норми права 
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Укрзалізниця» посилалось на те, що на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та укладення договору купівлі-продажу, земельна ділянка належала до земель залізничного транспорту та перебувала у її користуванні.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт»  землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під  захисними  та  укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення  роботи залізничного транспорту. Для забезпечення  у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній електропостачання  та зв`язку,  інших пристроїв та об`єктів залізничного транспорту загального користування,  а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших  небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони. Охоронні зони  - ділянки   землі,   прилеглі   до земель залізничного транспорту загального користування і необхідні для забезпечення збереження,  міцності та стійкості споруд,  пристроїв та інших об`єктів залізничного транспорту. 
Порядок встановлення охоронних  зон,  їх  розміри  і   режим користування визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.
Частиною 1 статті 23 Закону України «Про транспорт», яка кореспондується з положеннями статті 68 ЗК України встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.
За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.
Пунктом б частини 4 статті 83 ЗК України  визначено, що до земель державної власності,  які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що частина земельної ділянки, площею 0,0334 га, яка відчужена селищною радою у власність ОСОБА_1 , входить до смуги відведення залізниці і відноситься до земель транспорту, а тому Глибоцька селищна рада не мала повноважень на розпорядження вказаною земельною ділянкою.
Водночас відповідачем ОСОБА_1 та представником Глибоцької селищної ради в суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 серпня 2013 року спеціальною комісією був складений акт обстеження земельних ділянок юридичних або фізичних осіб, які частково розташовані в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на території Глибоцької селищної ради. До складу вказаної комісії, окрім представників Глибоцької селищної ради, входили також і представники ПАТ «Укрзалізниця», а саме: Начальник ВП «Чернівецька дистанційна колія»- Назаров В. Ф.; в.о. головного інженера ВП «Чернівецька дистанційна колія» - Пашняк Ю. Д .; заступник начальника ВП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» - Митранюк В. І.; начальник сектора майнових та земельних ресурсів дирекції - Проць Я. В. ; інженер-землевпорядник ВП «Чернівецька дистанційна колія» - Мала Л. І . 
Отже, в складі спільної комісії перебувало п`ять представників ПАТ «Укрзалізниця», які своїми особистими підписами скріпили складення даного акту та встановили факт наявності можливого порушення прав. За результатами обстеження комісією виявлено ряд проблемних питань стосовно накладення земельних ділянок на смугу відведення ДТГО «Львівська залізниця» на території Глибоцької селищної ради. 
У зв`язку з цим, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що 27 серпня 2013 року ПАТ «Укрзалізниця» об`єктивно дізналася про своє порушене право.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Вважаючи непропущеним строк звернення до суду з цим позовом, ПАТ «Укрзалізниця» посилається на те, що земельна ділянка передана відповідачу 06 червня 2015 року та укладено договір купівлі-продажу щодо неї 20 липня 2015 року, тому дізнатися 27 серпня 2013 року про порушення свого права, яке відбудеться в майбутньому, залізниця не мала змоги.
Такі доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що з 27 серпня 2013 року ПАТ «Укрзалізниця» дізналася (могла дізнатися) про своє порушене право, оскільки у пункті 12 акту від 27 серпня 2013 року, підписаного п`ятьма представниками позивача, встановлено накладення земельних ділянок на смугу відведення залізниці, та могла звернутися з відповідним позовом до Глибоцької селищної ради чи інших осіб для відновлення порушеного права. 
Встановлено, що спірна земельна ділянки раніше перебувала в оренді ОСОБА_6 . Отже, земельна ділянка вже тривалий період часу як вибула з володіння і користування ПАТ «Укрзалізниця», і останнє дізналося про порушення свого права 27 серпня 2013 року. Зміна користувача земельної ділянки не впливає на час дізнання позивачем про своє порушене право.
Застосування судом строку позовної давності не пов`язано тільки з пред`явленням вимоги до особи, яка порушила право позивача, а також залежить від того, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2020 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 02 листопада 2020 року.
Головуючий                                  Н.К. Височанська
Судді:                           І.М. Литвинюк
Н.Ю. Половінкіна