Постанова                                       
Іменем України 
 
16 грудня 2020 року                                                                      
м. Київ
                                                                                
справа № 211/1031/19
провадження № 61-8030св20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,    Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору частково недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що 09 березня 2017 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») було укладено кредитний договір № ВОЗ.288.70790, за умовами якого банк надав йому кредит на поточні потреби у розмірі 13 728 грн під 15,5 % за користування кредитом на строк 36 місяців - до 09 березня 2020 року.
Отриманий ним кредит є споживчим, тому відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 
Пунктом 1.12 зазначеного кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, але не вказаний розмір процентів.
В деяких повідомленнях банку розмір процентів становив 2,75 %, а в деяких - 4,45 %.
Вважає, що такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують права споживача, тому наявні підстави для визнання недійсним зазначеного пункту кредитного договору з моменту його укладення, що тягне за собою перерахунок сплачених з часу укладення кредитного договору платежів та зарахування сплаченої ним комісії у рахунок інших обов`язкових платежів.
Також вказав про те, що банк зловживав своїми правами щодо списання сум з рахунку, що суперечить розділу 2 кредитного договору. 
Згідно з розрахунком заборгованості та графіком щомісячних платежів тіло кредиту у цілому складає 13 728 грн, а проценти за кредитним договором - 4 233,16 грн. Він сплатив суму процентів у повному обсязі, оскільки вони за умовами договору зараховуються раніше ніж тіло кредиту. 
За тілом кредиту у нього залишився платіж на суму 615,16 грн, які він може сплатити до закінчення строку дії кредитного договору, тобто до 09 березня 2020 року.
ПАТ «Ідея Банк» встановив у кредитному договорі сплату щомісячної плати за обслуговування кредиту. Комісія умовами договору не передбачена.
При цьому відповідач нараховує, а він сплатив суми фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Вважає, що під час укладення оспорюваного договору не були додержані вимоги, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив:
- встановити нікчемність умови викладеної в пункті 1.12 кредитного договору                     № ВОЗ.288.70790, укладеного 09 березня 2017 року між ним та ПАТ «Ідея Банк», який передбачає обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості;
- зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору від 09 березня 2017 року № ВОЗ.288.70790 платежів, зарахувавши сплачену ним щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) в сумі 11 694,70 грн у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року у складі судді Сарат Н. О. позов задоволено.
Встановлено нікчемність умови викладеної в пункті 1.12 кредитного договору                      № ВОЗ.288.70790, укладеного 09 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», який передбачає обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості.
Зобов`язано ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору від 09 березня 2017 року № ВОЗ.288.70790 платежів, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) в сумі 11 694,70 грн у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту, тому умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, зазначені в пункті 1.12 кредитного договору є недійсними.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» задоволено. Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Компенсовано ПАТ «Ідея Банк» понесені ним судові витрати у виді судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 152,60 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позичальник ОСОБА_1 був проінформований про всі істотні умови кредитного договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, які банк має право встановлювати.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити без змін рішення суду першої інстанції.  
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на його заперечення, в яких він зазначив про те, що не мав усієї інформації про умови кредитного договору та сукупну його вартість.
Умови про сплату позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими та такими, що суперечать положенню частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими, що узгоджується із судовою практикою, яка висловлена у постановах Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі 3 695/3474/17, від 05 червня 2019 року у справі № 531/648/15-ц та від 02 вересня 2019 року у справі № 361/7528/17.
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 09 червня 2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
01 липня 2020 року справа № 211/1031/19 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
09 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № ВОЗ.288.70790, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 13 728 грн під 15,5 % за користування кредитом, на строк                  36 місяців, тобто до 09 березня 2020 року. 
Пунктом 1.12 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно «Графіку щомісячних платежів за кредитним договором», але не вказаний розмір процентів.
У деяких повідомленнях банку розмір процентів становив 2,75 %, а в деяких - 4,45 %.
У відзиві на позов відповідач визначився з процентом за обслуговування кредитної заборгованості - 4,45 %, а також розподілив суму сплачених коштів за кредитом таким чином: проценти - 2 508,32 грн, комісія - 11 694,70 грн, що не передбачено умовами договору, та 3 140,30 грн - тіло кредиту.
За умовами договору спочатку сплачуються проценти, а потім погашається тіло кредиту. Банк з першого платежу зарахував на проценти 1 014,60 грн, коли по графіку щомісячних платежів необхідно було оплатити тільки 180,72 грн. 
Усього позивач сплатив 17 346 грн, що не заперечується відповідачем.
Згідно з розрахунком заборгованості та графіком щомісячних платежів за тілом кредиту в цілому складає 13 728 грн, проценти за кредитним договором -                  4 233,16 грн.
Позивач сплатив суму процентів у повному обсязі, оскільки проценти зараховується раніше ніж тіло кредиту за умовами договору.
За тілом кредиту у позивача залишився платіж на суму 615,16 грн, який він може сплатити до закінчення строку дії кредитного договору, тобто до 09 березня                     2020 року.
Апеляційним судом також встановлено, що за змістом пункту 1.12 кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором.
Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6,00 % (Маржу Банку).
Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить                          9,50 %, що разом з Маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,5000 %.
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в                        36 щомісячних внесках включно до 9 дня/числа кожного місяця, згідно з графіком щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок                                        № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310 з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості; 2) для оплати простроченої заборгованості по кредиту; 3) для погашення строкових процентів та строкової плати за обслуговування кредитної заборгованості; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього договору; 6) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом). Черговість погашення заборгованості, встановлена цим пунктом договору, може змінюватись за згодою сторін. Погашення простроченої заборгованості за цим договором (крім штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання банком з транзитного рахунку суми простроченої заборгованості в день надходження грошових коштів на транзитний рахунок. Погашення іншої заборгованості здійснюється в терміни погашення заборгованості визначені графіком щомісячних платежів.
Згідно з пунктом 5.1 кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться у даному договорі та кредитній справі позичальника у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного договору вручено йому банком при підписанні даного договору; умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно з постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 реальна процентна ставка складає 198,600 %. Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 25 604,2000 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору.
У пункті 6.1 договору встановлено графік щомісячних платежів за кредитним договором строком на 36 місяців.
Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) міститься в довідці-повідомленні, яку особисто підписано позичальником 09 березня 2017 року і в якій зазначено, що ОСОБА_1 цією довідкою-повідомленням підтверджує, що кредитодавець ПАТ «Ідея Банк» до підписання кредитного договору надав позичальнику в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.
У зазначеній довідці, яка підписана ОСОБА_1 , відображено детальний розпис сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, де зокрема відображена плата за обслуговування кредитної заборгованості, яка становить 4,4500 % (від початкової суми кредиту), така ж плата за кредитне обслуговування - комісія відображена і у пам`ятці клієнту.
Апеляційним судом також встановлено, що номінальна процентна ставка становить 15,5000 % (від залишкової суми кредиту), змінна частина ставки складає 9,50 % (від залишкової суми кредиту), реальна процентна ставка складає 198,600 %, сукупна вартість кредиту складає 25 604,2000 грн, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 4,4500 % (від початкової суми кредиту). Крім того, позичальник підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Також, підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та оскаржувана постанова апеляційного суду у повній мірі не відповідають, з огляду на таке.
Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до положень абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин.
Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 369/9293/15-ц (провадження              № 61-29646св18), від 02 вересня 2019 року у справі № 361/7528/17 (провадження                № 61-45662св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження               № 61-8862сво18).
Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, пункт 1.2 кредитного договору від 09 березня 2017 року                                                           № ВОЗ.288.70790 є нікчемним на підставі абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент його укладення.
Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.
Належним способом захисту у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину. 
Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), а також висновкам, зокрема висловленим у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 362/2861/17 (провадження                  № 61-40342св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження              № 61-7416св20). 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Враховуючи те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно, проте неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що оспорювані умови кредитного договору є нікчемними - недійсними в силу закону, тому рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог про встановлення нікчемності умови викладеної в пункті 1.12 кредитного договору № ВОЗ.288.70790, укладеного 09 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в їх задоволенні з наведених вище підстав. 
У зв`язку з тим, що пункт 1.2 кредитного договору є нікчемним ПАТ «Ідея Банк» зобов`язаний провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену позичальником щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) в сумі 11 694,70 грн у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. 
Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та оскаржувана постанова апеляційного суду  підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                      від 14 квітня 2020 року скасувати і прийняти нову постанову.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору частково недійсним задовольнити частково.
Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору від 09 березня 2017 року                            № ВОЗ.288.70790 платежів, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) в сумі                 11 694 (одинадцять тисяч шістсот дев`яносто чотири) гривні 70 копійок у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про встановлення нікчемності умови викладеної в пункті 1.12 кредитного договору від 09 березня 2017 року № ВОЗ.288.70790 відмовити з наведених у цій постанові підстав.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.           
                                           
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   І. М. Фаловська