Ухвала    
 
23 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 752/21327/15-ц
провадження № 61-16302 ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_3 правонаступником якої є ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада           2016 року у задоволенні позову  ОСОБА_3 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 правонаступника ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року - без змін.
04 листопада 2020 року на електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника    ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка скріплена електронним цифровим підписом, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва                         від 15 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного суду                від 16 вересня 2020 року у справі про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року відмовлено  ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: сплати судового збору.
У грудні 2020 року до суду касаційної інстанції  ОСОБА_1 подав повторно клопотання про звільнення від сплати судового збору з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на ті ж самі обставини, однак надав інші докази на підтвердження зазначених ним обставин, які свідчать про відсутність у нього нерухомого майна, транспортних засобів та вкладів у АТ КБ «ПриватБанк».
Дослідивши касаційну скаргу та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що відсутні підстави звільняти  ОСОБА_1  від сплати судового збору, однак є підстави зменшити розмір належних до оплати судових витратз огляду на таке.
Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення              у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.
У той же час гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.
При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.
Перевіривши наведені у клопотанні доводи та враховуючи, що предметом спору є визнання недійсним договору дарування квартири та її витребування на користь позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання та зменшення розміру судового збору за подання касаційної скарги до 50 % від суми судового збору, встановленого законом, тобто до 4 600,00 грн.
Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання та розгляд касаційної скарги до Верховного Суду.
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду                       від 23 листопада 2020 року строк для сплати судового збору у розмірі                 4 600,00 грн слід продовжити та повідомити про це заявника.
Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір» 
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про звільнення від сплати судового збору задовольнити частково, зменшити розмір судового збору до 4 600,00 грн.
Продовжити  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року, до 22 січня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     О.В. Білоконь