ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10270/19  Номер провадження 22-ц/814/2542/20	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 вересня 2020 року, постановлене суддею Чувановою А.М.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:
11.11.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із позичальника ОСОБА_1 та її поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 27.10.2006 №PLAWAU05601321 у розмірі 12 337,02 дол. США, що за курсом НБУ від 03.09.2019 по 25.26 становить 311 633,13 грн. та складається із: 1 822, 34 дол. США – заборгованість за кредитом (тілом кредитку); 2 702,31 дол. США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 98,40 дол. США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 7 713,97 дол. США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 27.10.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №PLAWAU05601321 на суму кредиту в 16 309,00 дол. США строком до 25.10.2013 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, комісією та іншими витратами згідно умов договору. Кредитні зобов`язання забезпечені договорами поруки, укладеними із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за умовами яких поручителі, як солідарні боржники, відповідають за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. 
З підстав неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті кредиту утворилась заборгованість, розмір якої банк просить стягнути із відповідачів у солідарному порядку згідно вимог позову. 
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 15.09.2020 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за безпідставністю.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Зазначає, що згідно договору від 27.10.2006 №PLAWAU05601321 позичальник ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16 309,00 дол. США строком до 25.10.2013. 
На підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22.09.2011 банком звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме, автомобіль Chevrolet AVEOSF69Y, який актом приймання-передачі від 25.10.2012 передано в заклад банку, але не реалізовано.
Посилаючись на положення ч.1 ст.613, ст.616 ЦК України, п.п. 9, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5, вважає, що суд першої інстанції, з огляду на встановлені фактичні обставини, повинен був у повному обсязі стягнути заборгованість по тілу кредиту та мав право на зменшення заборгованості по процентам, комісії та пені. 
Вважає, що позичальник не довів належними доказами, а районний суд не перевірив, належність виконання зобов`язання позичальником, яка не допомагала банку в пошуку покупців автомобіля, не цікавилася чи реалізовано автомобіль та чи припинилися її зобов`язання за договором після передачі предмету застави. 
Посилаючись на позицію Верховного Суду по справах від 19.05.2020 №361/7543/17, 22-ц/796/2014 від 03.02.2016, №922/3685/13 від 09.09.2014, доводить, що звернення стягнення на предмет застави (автомобіль) не позбавляє позивача права задовольнити свої вимоги в іншій спосіб , а саме шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. 
01.12.2020 адвокатом Якименко В.В., в інтересах відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, з підстав тотожних відзиву на позов, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Доводить, що після пред`явлення і задоволення позову про дострокове стягнення боргу, банк не мав правових підстав пред`являти вимогу про стягнення кредиту в сумі іншій, ніж та, що була визначена для дострокового стягнення, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 17.01.2019 у справі №303/3322/15-ц. 
Зазначає, що позичальник у 2011 році надала банку всі необхідні повноваження для продажу заставного майна, а з ухваленням судом рішення про звернення стягнення на предмет застави втратила можливість розпоряджатися таким майном, як його власник.
Сторони у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили. 
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до наступних висновків.
Судом установлено та не оспорюється сторонами, що 27.10.2006 між ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №PLAWAU05601321, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у АППБ «Аваль» поточний рахунок НОМЕР_1 МФО 300335 ТОВ «УкрАвто ЗАЗ-Сервіс» на строк до 25.10.2013 включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 16 309,00 дол. США на придбання нового автомобіля Chevrolet AVEOSF69Y у сумі 11 716,00 дол. США, а також у розмірі 4 593,00 дол. США на сплату страхових платежів у сумі, у випадках та порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0%на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,0% від суми вданого кредиту в момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,1400% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.п.3.11. договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 договору. Періодом сплати вважати період з «10» по «16» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 224,28 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно п.1.3 такого договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань виступає договір застави автотранспорту (автомобіль Chevrolet AVEOSF69Y)./а.с.14-15 т.1/ 
27.10.2006 між ОСОБА_1 , як застоводавцем, та Приватбанк укладено договір застави рухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстровано в реєстрі №4902. За цим договором забезпечується виконання зобов`язань заставодавця за кредитним договором від 27.10.2006 №PLAWAU05601321, шляхом надання в заставу легкового автомобіля CHEVROLEТ, модель AVEO, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, номер кузова: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 ./а.с.91-92 т.1/
Кредитні зобов`язання за договором №PLAWAU05601321 забезпечені порукою згідно договорів: від 27.10.2006, поручителем за яким є ОСОБА_2 ; від 19.11.2012 - поручитель ОСОБА_4 ; від 28.11.2012 поручитель ОСОБА_3 /а.с.20-22 т.1/
Пунктом 6 додаткової угоди до договору №PLAWAU05601321 від 10.09.2011, укладеною між сторонами кредитного зобов`язаннями, узгоджено, що у разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України, протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому, позичальник за вест період неналежного виконання зобов`язання по сплаті плати за кредитом сплачує банком неустойку: в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом; в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених цим договором.
Сплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця неналежного виконання позичальником зобов`язання по сплаті плати за кредитом. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.
Банк обумовлює, що на період неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті плати за цим кредитом, що включає в собі відсотки за користування кредитом та винагород, передбачених договором, здійснюється зменшення розміру плати за кредитом до суми фактично сплаченої позичальником. 
Згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту за цим договором, понад 1460 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою.
Терміном позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки – пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 років./а.с.16 т.1/
Наведені умови кредитування є тотожними пункту 7 додаткової угоди до кредитного договору №PLAWAU05601321 від 27.10.2006, узгодженими сторонами зобов`язання 19.11.2012./а.с.18 т.1/
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за договором від 27.10.2006 №PLAWAU05601321, укладеного між ПриватБанк та клієнтом ОСОБА_1 , обраховується із 30.10.2006 та станом на 03.09.2019 становить 12 337,02 дол. США, що в гривневому еквіваленті 311 633,13 грн. та складається із: 1 822,34 дол. США - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 2 702,31 дол. США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 98,40 дол. США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 7 713,97 дол. США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором./а.с.5-7 т.1/
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22.09.2011 (справа №2-5253/11) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27.10.2006 №PLAWAU05601321 в сумі 6 775,99 дол. США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.07.2011 складає 54 004,64 грн. звернуто стягнення на предмет застави автомобіль CHEVROLEТ, модель AVEO, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, номер кузова: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу./а.с.120 т.2/
Згідно акту приймання-передачі в заклад ПриватБанку автомобіля позичальника ОСОБА_1 , який допустив прострочення кредиту по кредитному договору від 27.10.2006 №PLAWAU05601321, 25.10.2012 співробітниками управління безпеки Полтавського ГРУ ПриватБанку, в присутності позичальника, автомобіль CHEVROLEТ, модель AVEO, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, номер кузова: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , прийнято співробітниками служби безпеки банку./а.с.94 т.1/
15.09.2020 представником відповідачів – адвокатом Якименко В.В. подано заяву стосовно пропуску позивачем строку позовної давності для звернення в суд./а.с.117 т.1/
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що банк, звернувшись в суд із позовом про звернення стягнення на заставне майно, реалізував право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, чим змінив строк виконання основного зобов`язання та втратив право на отримання процентів згідно ч.2 ст.1050 ЦК України й не мав правових підстав пред`являти вимогу про стягнення кредиту в сумі іншій, ніж та, що була визначена для дострокового стягнення. Оскільки у 2011 році заставне майно передано у повне розпорядження банку, який за відсутності обґрунтованих підстав не відчужив майно до теперішнього часу, вимоги за про стягнення кредиту, як прострочені кредитором, задоволенню не підлягають, з підстав їх прострочення кредитором. 
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні вимог позову за безпідставністю, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.
Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду, переоцінки доказів та довільним тлумачення норм права на свою користь.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Згідно зі статтею 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Разом із тим, за змістом ч.4 ст.613 ЦК України, боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (частина перша цієї статті). Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов`язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов`язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов`язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч.2 ст.613 цього Кодексу).
З огляду на наведені норми матеріального права, що відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються із правовим висновком Верховного Суду у справі №6-2387цс15, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо безпідставності вимог позову з підстав їх прострочення кредитором.
Доводи апеляційної скарги, обґрунтовані тривалістю позовної давності в 50 років згідно додаткових угод, правильність таких висновків суду не спростовують, оскільки кредитор, звернувшись в суд із позовом про звернення стягнення на предмет застави, змінив строк виконання основного зобов`язання та допустив його прострочення, не реалізувавши предмет застави у строк понад 9 років.
Твердження позивача, що суд першої інстанції з огляду на встановлені фактичні обставини, повинен був у повному обсязі стягнути заборгованість по тілу кредиту та мав право на зменшення заборгованості по процентам, комісії та пені, колегією суддів відхиляються. Оскільки згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд озглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому матеріали справи не містить уточнених вимог позову та його підстав, за результатами розгляду яких, районний суд, на думку позивача, мав застосувати положення ч.1 ст.613, ст.616 ЦК України, п.п. 9, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5.
Тоді як наведена банком в апеляційній скарзі практика Верховного Суду, що звернення стягнення на предмет застави (автомобіль) не позбавляє позивача права задовольнити свої вимоги в іншій спосіб, а саме шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, не звільняє позивача від процесуального обов`язку довести дотримання строків права вимоги за кредитом згідно ч.4 ст.613 ЦК України. 
Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними підставам звернення до суду з позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368,374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09.12.2020.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

                                                                               С.М. Бондаревська