Номер провадження: 33/813/1158/20
Номер справи місцевого суду: 496/2843/19 
Головуючий у першій інстанції Буран В. М. 
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року                                                                         м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., захисника Бушуєва М.О., представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Зубкова А.В., розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу представника потерпілої – адвоката Зубкова А.В. на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 03 липня 2020 року, - 

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито на підставі п.1) ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 

Обставини справи та вимоги апеляційної скарги

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №129406, 11 червня 2019 року о 09 годині 44 хвилини на автомобільній дорозі Київ-Одеса 459 км. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки Toyota державний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечну швидкість руху, не впевнився в безпеці руху та в дорожній обстановці, не оцінив обставини в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Lexus RX державний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та було нанесено матеріальний збиток. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції представник потерпілої ОСОБА_1 – адвокат Зубков А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п.7) ст.247 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що основним аргументом закриття провадження по справі на підставі п.1) ст.247 КУпАП, суд першої інстанції зазначив недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_2 , враховуючи відсутність встановленої інформації щодо наявності або відсутності станом на 11 червня 2019 року будь-яких знаків, які б встановлювали обмеження швидкості руху до 70 км/год та обмеження видимості до 150 м на ділянці автодороги, де сталося ДТП.
Дане твердження спростовується відповіддю Служби автомобільних доріг в Одеській області, в якій зазначено, що на момент скоєння ДТП ділянка автодороги М-05 Київ-Одеса км 458+350 - 459+333 була місцем концентрації дорожньо-транспортних пригод. З метою покращення безпеки дорожнього руху та уникнення ДТП на зазначеній ділянці автодороги М-05 Київ-Одеса у 2011 році Службою автомобільних доріг в Одеській області спілно з УДІ ГУМВС України в Одеській області було прийнято рішення розробити схему покращення безпеки дорожнього руху, в якої у тому числі передбачений дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху - 70 км/год». Однак розгляд справи за відсутності представника потерпілого позбавив його можливості надати цей документ.
Отже, наразі в матеріалах справи наявні достатні та допустимі докази наявності обмеження швидкості руху на ділянці, де було скоєно ДТП та аргументація, покладена в основу постанови Біляївського районного суду Одеської області від 03 липня 2020 року втратила актуальність.
Крім того, представник потерпілого вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , адже в їх свідченнях містяться дані, на підставі яких можливо встановити певні факти та обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема ОСОБА_5 показав, що ОСОБА_2 дійсно рухався на великій швидкості в лівій крайній смузі руху в сторону міста Одеса і здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 на межі середньої та крайньої правої смуги руху. Свідок ОСОБА_3 показав, що ОСОБА_6 здійснив випередження його транспортного засобу і рухався зі швидкістю не менше 100 км/год, хоча сам ОСОБА_3 зменшував швидкість, адже був обізнаний про обмеження швидкості на даній ділянці дороги та про аварійну небезпечність. 

Заслухавши представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Зубкова А.В., який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку захисника Бушуєва М.О., який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Частиною 1 ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Під час апеляційного розгляду було встановлено, що 11 червня 2019 року о 09 годині 44 хвилини на автомобільній дорозі Київ-Одеса 459 км сталося дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобілю Toyota державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 та водія автомобілю Lexus RX державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 . 
За даним фактом поліцейським був складений протокол про адміністративне правопорушення ОБ №129406 відносно ОСОБА_2 за порушення ним пункту 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.
За результатами розгляду справи в суді першої інстанції суд закрив провадження по справі відносно ОСОБА_2 на підставі п.1) ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
З метою забезпечення виконання завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачених положеннями ст.245 КУпАП, в частині повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи, а також з метою перевірки доводів апеляційної скарги представника потерпілої – адвоката Зубкова А.В., апеляційним судом були повторно досліджені докази, які містяться в матеріалах справи, а також досліджені нові докази, які були отримані судом під час апеляційного розгляду.
Так, в матеріалах справи міститься висновок експертного автотехнічного дослідження обставин зіткнення автомобілей Toyota LC р/н НОМЕР_1 і Lexus RX 400 h р/н НОМЕР_3 від 09.07.2019 року (далі – Висновок №1).
Вказане експертне дослідження було проведене судовим експертом Чернявським А.І. за ініціативою водія автомобілю Lexus RX державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 (т.1 а.с.14-16).
Крім того в матеріалах справи наявний інший висновок експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобілів Lexus RX 400 h р/н НОМЕР_2 та Toyota LC 150 р/н НОМЕР_1 № 143 від 23.09.2019 року (далі – Висновок №2).
Вказане експертне дослідження було проведене експертом «Української експертної компанії» ОСОБА_7 за ініціативою адвоката Петришак А.Я., який здійснював захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в суді першої інстанції. (т.1 а.с.68-99).
Дослідивши зміст вказаних висновків експертів апеляційний суд встановив, що вони місять істотні протиріччя та суперечать один одному.
Так, відповідно до Висновку №1:
1. З технічної точки зору дії водія автомобіля Toyota LC 150 р/н НОМЕР_1 в момент виникнення небезпеки для руху регламентувались вимогами п.12.3 ПДР України, відповідно до яких цьому водію слід було приміти міри по зниженню швидкості керованого ним автомобіля, для забезпечення можливості автомобілю Lexus RX 400 h р/н НОМЕР_2 залишити ліву смугу руху або здійснити повну зупинку свого транспортного засобу.
С технічної точки зору водій автомобіля Toyota LC 150 р/н НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти зіткненню не лише шляхом зниження швидкості руху керованого ним автомобілю, для забезпечення можливості автомобілю Lexus RX 400 h р/н НОМЕР_2 залишити ліву смугу руху (що фактично і повинно було бути), але і шляхом зберігання прямолінійного направлення руху навіть без зниження швидкості.
2. В розглянутій дорожньо-транспортній ситуації належні дії водія автомобіля Lexus RX 400 h р/н НОМЕР_2 перед здійсненням маневру розвороту регламентувались вимогами п.10.1 та 10.4 ПДР України, відповідно до яких цьому водію слід було переконатись в безпечності даного маневру, в тому числі надати переважне право на рух транспортним засобам, які рухались по а/д Київ-Одеса в напрямку м.Одеси.
С технічної точки зору в діях водія автомобіля Lexus RX 400 h р/н НОМЕР_2 не вбачається невідповідностей з вимогами п.10.1 і 10.4 ПДР України.
3. Вжитий водієм автомобіля Toyota LC 150 р/н НОМЕР_1 маневр відвороту рульового колесу вправо слід вважати технічно необґрунтованим, а дії водія автомобіля Toyota LC 150 р/н НОМЕР_1 , таким що не відповідають вимогам п.12.3 ПДР України необхідною і достатньою вимогою настання розглянутої ДТП, тобто його технічною підставою. (т.1 а.с. 14-16).
Тобто за даним висновком експерта винуватцем ДТП є водій автомобілю Toyota – ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку №2:
1. В даній дорожній ситуації з технічної точки зору, водій автомобіля TOYOTA LC 150 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , повинен був діяти згідно з вимогами п.12.3., 12.6. ґ) Правил дорожнього руху України.
2. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля TOYOTA LC 150 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не вбачаються невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
3. В даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля LEXUS RX 400Н, д.н. А НОМЕР_4 ОСОБА_1 , повинна була діяти згідно вимог п.п.10.1., 10.4. Правил дорожнього руху України.
4. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля LEXUS RX 400Н, д.н. НОМЕР_5 ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1., 10.4. Правил дорожнього руху, які знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
5. В заданій дорожній ситуації невідповідність вимогам п.п.10.1., 10.4. Правил дорожнього руху України, дій водія автомобіля LEXUS RX 400Н, д.н. НОМЕР_5 ОСОБА_1 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.68-81).
За даним висновком експерта дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобілю LEXUS RX 400Н ОСОБА_1 . 

Положеннями ч.1 ст.273 КУпАП передбачено, що експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації.
Разом з тим, вищевказані експертизи були призначені не судом, в провадженні якого перебувала справа, а були проведені за ініціативою учасників судового розгляду. 
При цьому, згідно висновку експерта проведеному на підставі звернення потерпілої ОСОБА_1 винуватцем ДТП виступає інший учасник пригоди ОСОБА_2 та навпаки.
Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв вищевказані висновки до уваги при прийнятті остаточного рішення по справі.
Апеляційний суд також визнає висновки експертів недопустимими доказами, оскільки в них не зазначено, що експерти, які проводили дослідження попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що висновки складаються для їх подальшої подачі до суду. 
Така позиція апеляційного суду узгоджується з висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі №522/1029/18, провадження № 14-270цс19.

З підстав наявності суттєвих протиріч між експертними дослідженнями, Біляївський районний суд Одеської області своєю постановою від 21 лютого 2020 року призначив у справі судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручив Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.
При цьому експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.
За результатами проведення комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 25 травня 2020 року №5834/10006, судовими експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса встановлено наступне:  в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля LEXUS RX 400 Н ОСОБА_1 повинна була діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, для водія автомобіля LEXUS RX 400 Н ОСОБА_1 визначалась шляхом виконання нею вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, для чого в неї не було будь-яких перешкод технічного характеру.
В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля LEXUS RX 400 Н ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо виходити з даних, які вказані в дослідницькій частині висновку, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota LC 150 ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» та п.п. 10.1, 12.3, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.
Якщо виходити з даних, які вказані в дослідницькій частині висновку, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota LC 150 ОСОБА_2 при швидкості руху 100... 110 км/год не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль Toyota LC 150 до місця зіткнення транспортних засобів.
Якщо виходити з даних, які вказані в дослідницькій частині висновку, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota LC 150 ОСОБА_2 за умови максимально-допустимої швидкості руху на ділянці дороги «Київ-Одеса» (70 км/год) мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення для його подальшого руху небезпеки, тобто шляхом виконання ним вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» та п.п. 10.1, 12.3, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.
Якщо виходити з даних, які вказані в дослідницькій частині висновку, то в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Toyota LC 150 ОСОБА_2 не відповідали вимогам дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» та п.п. 10.1, 12.3, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 159-166).
В судовому засіданні адвокатом Бушуєвим М.О. була надана копія відповіді за підписом Начальника Служби автомобільних доріг в Одеській області Рибалки Д. від 02 липня 2020 року за №01-2241/12.
Згідно вказано відповіді в службі автомобільних доріг немає інформації щодо наявності дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70» на момент скоєння ДТП станом на 11 червня 2019 року. При розслідуванні будь-якої дорожньо-транспортної пригоди, що сталася на мережі доріг загального користування необхідно користуватися карточкою ДТП, яка складається на момент скоєння ДТП с фіксацією всіх умов, в тому числі і дорожньої ситуації на даній ділянці та зберігається у відповідних підрозділах Національної поліції.
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11 червня 2019 року, в графі п.11 «Дорожні знаки (назва та номер згідно з розділом 33 Правил дорожнього руху)» зазначено наступне: «вказано на схемі». Одночасно зі схеми дорожньо-транспортної пригоди не вбачається наявність на ділянці автодороги “Київ - Одеса”, 459 км. дорожніх знаків, які б встановлювали обмеження швидкості руху до 70 км./год. та обмеження видимості до 150 м (а.с. 25-33, 37).
Таким чином в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили, що на ділянці автомобільної дороги Київ-Одеса 459 км., де сталося ДТП, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Toyota повинен був рухатись зі швидкістю не більше 70 км./год.

До матеріалів справи адвокатом Зубковим А.В. було надано відеофайл (а.с.143-144) з якого вбачається, що, нібито, перед місцем вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було встановлено дорожній знак, який встановлював обмеження швидкості руху до 70 км./год. 
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вказаний доказ неналежним та недопустимим доказом у зв`язку з тим, що вказане відео було знято через незрозумілий період часу після вчинення ДТП, яка відбулась 11 червня 2019 року, а на схемі ДТП та протоколі огляду місця події такий знак обмеження не зазначається. 
       У фабулі протоколу про адміністративне правопорушення ОБ №129406 вказано, що порушення ОСОБА_2 пункту 12.3 Правил дорожнього руху України полягало у тому, що він не вибрав безпечну швидкість руху, не впевнився у безпеці руху та в дорожній обстановці і не оцінив обставини, але пункт 12.3 Правил дорожнього руху України не містить таких вимог. Як встановлено під час апеляційного перегляду справи автомобіль, яким керувала ОСОБА_1 перебував у стаціонарному положенні та ніякої небезпеки для руху транспортних засобів не становив. Тому для ОСОБА_2 практично не існувало ніяких перешкод чи небезпеки для руху і в нього не було необхідності зменшувати швидкість руху. Об`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення відповідно до ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає обов`язкову ознаку у виді порушення Правил дорожнього руху України із наслідками у виді механічного пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Проте, як було встановлено в судовому засіданні та висновком експертів за результатами проведення комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 25.05.2020 року № 5834/10006 при створенні ОСОБА_1 небезпеки для руху ОСОБА_2 , останній діяв у повній відповідності до пункту 12.3 Правил дорожнього руху України та для уникнення зіткнення застосував безпечний для інших учасників руху об`їзд перешкоди для руху. 
При цьому ОСОБА_1 , яка повинна була в першу чергу застосувати заходи забезпечення безпеки руху, оскільки її автомобіль знаходився в стаціонарному (нерухомому) стані, перед початком руху та зобов`язана була упевнитися в безпечності виконуваного нею маневру і надати перевагу в русі транспортним засобам, які рухались в напрямку м. Одеса.
Разом з тим, ОСОБА_1 не виконала вказаних дій та почала рух свого транспортного засобу, чим створила аварійну обстановку для водія ОСОБА_2 , так як змушувала його змінювати швидкість та напрямок руху. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 , перебуваючи в аварійній обстановці, виконав всі дії, які могли запобігти дорожньо-транспортній пригоді.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає апеляційну скарг представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Зубкова А.В необґрунтованою і не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя апеляційного суду Одеської області,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілої - адвоката Зубкова А.В. – залишити без задоволення. 
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 03 липня 2020 року, якою
провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрито на підставі п.1) ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду        О.О. Толкаченко