ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19111/18                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
                                                                                                    Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу індивідуальних забудовників приватних житлових будинків «Совські ставки» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві до Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу індивідуальних забудовників приватних житлових будинків «Совські ставки»   про стягнення податкового боргу,-
В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у м. Києві звернулось до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу індивідуальних забудовників приватних житлових будинків «Совські ставки» податковий борг у сумі 2  342 090, 71 грн, який обліковується за відповідачем і на день звернення до суду не погашений, при цьому, існує більше 60 днів з дня надсилання податкової вимоги. Заходи по погашенню податкового боргу щодо боржника вичерпано і не призвели до його погашення, що є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення боргу в судовому порядку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості, про стягнення якої просить позивач, є консолідованою сумою податкового боргу на час звернення до суду, наявність якої підтверджена документально.  При цьому, природа виникнення податкових зобов`язань не входить до предмета доказування в межах даного спору. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Свої доводи обґрунтовує тим, що позовна заява містить вимогу про стягнення податкового боргу без зазначення джерел його погашення, що є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Також апелянт висуває заперечення щодо розрахунку пені, що є складовою суми спірного податкового боргу. Так, на переконання апелянта, зміст позовної заяви та долучені до нього докази не дають можливості встановити розмір зобов`язань платника податків, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.
Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення зазначено про  задоволення  позову Головного управління ДПС у м. Києві, попри те, що позивачем було Головне управління ДФС у м. Києві і судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до встановлення правонаступника позивача.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули, тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що за Обслуговуючим житлово-будівельним кооперативом індивідуальних забудовників приватних житлових будинків «Совські ставки» обліковується податковий борг у загальному розмірі 2  342  090, 71 грн, який складається із заборгованості по орендній платі з юридичних осіб в сумі 1  134  055, 73 грн та заборгованості по земельному податку в сумі 1  208  034, 98 грн, що підтверджується відповідними детальними розрахунками податкових зобов`язань.
Вказаний податковий борг виник на підставі самостійно визначених податкових зобов`язань згідно поданих відповідачем декларацій, податкового повідомлення-рішення та нарахованої пені.
Несплата заборгованості в добровільному порядку стала підставою для звернення контролюючого органу до суду із цим позовом.
Згідно з ч.ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума податкових зобов`язань є узгодженою та набула статусу податкового боргу, який не сплачений та обліковується за відповідачем, а тому позовні вимоги про його стягнення є обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції  з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
У відповідності з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
У відповідності з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 ПК України).
Строки сплати податкового зобов`язання встановлені статтею 57 ПК України, відповідно до пункту 57.1 якої передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).
Отже факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.
За правилами пункту 59.1 статті 59 ПК України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.
У той же час, відповідно до пункту 59.5 цієї ж статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
В силу вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкова вимога вважається відкликаною, якщо, зокрема, сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.
Відтак надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу. ПК України не містить також і приписів, які б дозволяли дійти висновку про недійсність податкових вимог, надісланих до моменту набрання цим Кодексом чинності в порядку пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».
Лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений повністю (у певний період взагалі не існував), а через деякий час виник знову, контролюючий орган зобов`язаний направити (вручити) йому нову податкову вимогу на суму такого нового узгодженого грошового зобов`язання.
За встановленими обставинами справи, контролюючим органом виставлено податкову вимогу № 461-17 від 16 березня 2016 року на суму 78 624, 60 грн, яку надіслано на адресу відповідача 01 травня 2016 року та отримано ним 04 травня 2016 року.
Матеріали справи не утримують доказів оскарження як самої податкової вимоги так і нарахованих податкових зобов`язань, які містяться в розрахунку податкового боргу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути, складає консолідовану суму податкового боргу на час звернення до суду, при цьому природа виникнення податкових зобов`язань не входить до предмета доказування в межах даного спору.
Зважаючи на те, що вимогами заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення даної заборгованості у судовому порядку, встановлення факту її сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо.
Відтак, питання правомірності визначення розміру податкових зобов`язань, про що зазначає апелянт в апеляційній скарзі, не можуть бути розглянуті в межах даного спору, а є самостійною підставою для звернення до суду платника податків, якщо він вважає такі нарахування необґрунтованими.
Підпункт 20.1.34 пункту 20.1 ПК України визначає право контролюючих органів звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Зважаючи на те, що в додатках до позовної заяви містяться дані про банківські рахунки позивача, доводи апелянта про незазначення джерела погашення податкового боргу є безпідставними.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення вказано про задоволення позову ГУ ДПС, в той час, як позивачем у справі є  ГУ ДФС, колегія суддів зазначає наступне.
Так, зі змісту оскаржуваного судового рішення і матеріалів справи судом апеляційної інстанції установлено, що це є опискою, яка може бути виправлення в порядку статті 253 КАС України, при цьому, вона не вплинула на правильність рішення суду першої інстанції.
З огляду на викладене і керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу індивідуальних забудовників приватних житлових будинків «Совські ставки» - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    А.Г. Степанюк