Справа № 155/2005/17 	Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1028/20  Категорія: 16 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 листопада 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,
представника відповідача - Бурди Д. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Євгена Шелепіни» про визнання недійсним договору за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 07 липня 2020 року,   

                                        В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Фермерського господарства «Євгена Шелепіни» (далі - ФГ «Євгена Шелепіни») про визнання недійсним договору.
Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 1,50 га, кадастровий номер 0720886200:01:001:0372. 21 березня 2016 року відбулася державна реєстрація договору оренди землі строком на 10 років. Попередньо у 2011 році було укладено договір оренди даної земельної ділянки строком на 5 років, строк дії цього договору мав закінчуватись у 2016 році, однак його державна реєстрація не проводилась.
Позивач також вказувала, що на початку грудня 2015 року вона зверталася до відповідача ФГ «Євгена Шелепіни» щодо видачі довідки для отримання субсидії, проте їй було відмовлено з посиланням на відсутність договору та необхідність оформлення довіреності на виготовлення кадастрового номера. 
Зазначала, що 03 березня 2016 року вона звернулася до ФГ «Євгена Шелепіни» з приводу розірвання договору оренди землі, проте з наданої позивачем копії договору оренди землі від 2011 року з`ясувалося, що строк його дії 10 років. Вважає, що вказаний договір є підробленим, її волевиявлення на укладення оспорюваного договору не відповідало внутрішній волі, оскільки вона його не підписувала, а тому він підлягає визнанню недійсним. Крім того, в договорі був відсутній запис про його державну реєстрацію. 
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати недійним договір оренди землі площею 1,50 га, кадастровий номер 0720886200:01:001:0372, зареєстрований 21 березня 2016 року реєстраційною службою Горохівського РУЮ.
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 07 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неправильну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем її було введено в оману стосовно строку укладення договору оренди землі та інших істотних умов договору, укладення договору повністю відповідало її внутрішній волі, а тому вважав, що підстави для визнання його недійсним відсутні.
Такий висновок суду є правильний. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,50 га, кадастровий номер 0720886200:01:001:0372, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії III-ВЛ № 017062 (а.с.16).
Судом також встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФГ «Євгена Шелепіни» було укладено договір оренди землі, згідно умов якого вона передала в оренду фермерського господарства земельну ділянку площею 1,50 га, кадастровий номер 0720886200:01:001:0372 (п. 2 договору). Згідно п. 6 вказаного договору строк дії договору становить 10 років (а.с.9-12).
Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 березня 2016 року, зазначений вище договір було зареєстровано реєстраційною службою Горохівського РУЮ, номер запису про інше речове право 13779095 (а.с.7-8).
Згідно постанови слідчого СВ Горохівського відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції у Волинській області від 28 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження, не встановлено факту підроблення документів працівниками ФГ «Євгена Шелепіни», кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України (а.с.18).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги щодо визнання договору оренди землі недійсним обґрунтовувала тим, що він є підробленим, оскільки вона його не підписувала. Крім того, відповідач ввів її в оману щодо строку укладення договору, зазначивши в договорі строк його дії 10 років, замість 5 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина 1 та 2 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. 
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, оспорюваний позивачем договір оренди земельної ділянки укладено між сторонами по справі відповідно до вимог цивільного законодавства та зареєстровано відповідно до встановленого порядку.
При цьому, на підтвердження тієї обставини, що зазначений договір оренди був укладений на 5 років, як стверджує позивач, а не на 10, як зазначено у цьому договорі, остання будь-яких доказів не надала, клопотання про призначення експертизи на предмет встановлення чи оспюрюваний договір підписувався нею чи іншою особою, остання не заявляла.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, на думку колегії суддів, позивач всупереч ст. 81 ЦПК України, не довела та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що вона не підписувала договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем, а також введення її в оману відповідачем щодо строку дії цього договору, на що вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову і цілком обґрунтовано відмовив у його задоволенні.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про помилковість висновків суду та незаконність ухваленого рішення, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки остання не надала суду першої інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що її було введено в оману стосовно строку укладення договору оренди землі, інших істотних умов договору, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що оспорюваний договір оренди землі є недійсним.
Разом з тим, позивачем не оспорюється, що підпис на оспорюваному договорі оренди в графі «орендодавець» належить їй, а також що остання отримувала орендну плату за вказаним договором.
Клопотання в апеляційній скарзі про призначення технічної експертизи щодо часу нанесення відтиску печатки на оспорюваному договорі, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки істотне значення в даному випадку має саме підпис позивача, як орендодавця на цьому договорі, що свідчить про волевиявлення позивача на укладення договору.
Покликання в апеляційній скарзі на ту обставину, що попередній розгляд справи закінчено та справу призначено до судового розгляду за відсутності в попередньому судовому засіданні позивача та її представника, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на законність оскаржуваного рішення суду. Крім того, справа розглянута по суті за участю в судовому засіданні позивача та її представника.
Отже, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку і не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 07 липня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: