У Х В А Л А
29 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 357/6909/19
провадження № 61-13389ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним,
В С Т А Н О В И В :
У червні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору іпотеки недійсним.
Позов обґрунтований тим, щоз 15 грудня 1989 року до 03 серпня 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час проживання однією сім`єю, вони як подружжям придбали дві квартири, які знаходяться за адресами: квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 .                        23 квітня 2019 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна дізнався, що 18 липня 2007 року внесений запис про обтяження квартири АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, посвідченого Другою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 18 липня 2007 року, іпотекодавець ОСОБА_2 , іпотекодержатель ЗАТ КБ «ПриватБанк».
Позивач вказував, що оскільки він нотаріально посвідченої згоди на передачу                           в іпотеку ОСОБА_2 придбаної ними за час шлюбу квартири № 128 не надавав, тому просив суд визнати недійсним договір іпотеки.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2020 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду                                від 29 липня 2020 року, в позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при укладенні 18 липня 2007 року договору іпотеки між                  ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 як співвласник вказаного нерухомого майна не надавав нотаріально посвідченої згоди на передання вказаної квартири в іпотеку банку, проте позивач знав про вказані обставини, що підтверджується його письмовою згодою на тексті кредитного договору від 18 липня 2007 року, тому він міг довідатися про вказані обставини у строки визначенні                 статтею 257 та частиною першою статті 261 ЦК України та звернутися за захистом порушеного права, однак із вказаним позовом звернувся лише у червні 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку визначеного статтею 257 ЦК України.
У вересні 2020 року ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року касаційну скаргу                         ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.
У передбачений законом строк заявник усунув недоліки касаційної скарги, за формою та змістом вона відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норм права                 у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 667/10018/15-ц, провадження № 61-41993св18, постанові Верховного Суду від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження. 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіматеріали цивільної справи № 357/6909/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 29 січня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
          С. О. Погрібний
          В. В. Яремко