ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6010/20 Справа № 190/1620/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Доповідач - Макаров М. О.	

 Категорія 52 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Каратаєвої Л.О., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 по позбавлення батьківських прав.
Позов мотивовано тим, що з відповідачем вона з 17 вересня 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя між ними не склалося, 27 листопада 2018 року шлюб між ними розірвано. У 2013 році відповідач залишив їх та виїхав до Російської Федерації. З того часу батько долею дитини не цікавиться, матеріально дитину не утримує, його місцезнаходження їй невідомо. У зв`язку з чим просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина.
Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, достатніх доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, хоча має таку можливість виконувати їх позивачка суду не надала, а висновок відповідної служби П`ятихатської райдержадміністрації носить лише формальний характер, правові підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не навідував доньку, не цікавився вихованням, станом здоров`я дитини, не забезпечував матеріально, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні позову.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що сторони з 17 вересня 2011 року по 27 листопада 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу (а.с.6,8).
Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.7).
Згідно довідки депутата П`ятихатської міської ради Захарченко Л.І. від 15.07.2019 року ОСОБА_1 мешкає по АДРЕСА_1 , виховує малолітнього сина - ОСОБА_3 , 2012 року народження, батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, аліменти не сплачує, його місцезнаходження невідомо (а.с.9).
Відповідно до листа начальника П`ятихатського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області № 473/3-8363 від 08.08.2019 року по факту безвісти зникнення ОСОБА_2 кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.11).
Згідно наданої характеристики дитячого навчального закладу № 2 «Ластівка» ОСОБА_3 виховується у неповній сім`ї, за час перебування дитини у вказаному закладі контакта з батьком не відбувалось, батько дитину у дошкільному закладі не відвідував, батьківські обов`язки не виконував (а.с.10).
Згідно висновку П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав останні вважають доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, достатніх доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, хоча має таку можливість виконувати їх позивачка суду не надала, а висновок відповідної служби П`ятихатської райдержадміністрації носить лише формальний характер, правові підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, у випадках коли вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Пленум Верховного Суду України в п. 15, 18 Постанови N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав.
Із змісту висновку П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що даний висновок ґрунтується лише на фактах окремого проживання батька та дитини, та того, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, успіхами дитини не цікавиться.
Не містить зазначений висновок також обґрунтування в чому полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів дитини, як наслідок позбавлення батьківських прав батька.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.
Виходячи з викладеного, конкретних обставин справи та інтересів дитини, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; враховуючи, що законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, - колегія суддів дійшла висновку про недоведеність факту винної поведінки ОСОБА_2 та відсутність підстав для застосування крайнього заходу - позбавлення його батьківських прав стосовно його сина. Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, правомірним, тому підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не навідував доньку, не цікавився вихованням, станом здоров`я дитини, не забезпечував матеріально, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не впливають на правильність оскаржуваного рішення суду.
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року - залишити без мін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

Т.Р. Куценко