П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6767/20	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.06.2020 року № 83.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з дня подання нею відповідної заяви, а саме з 05.06.2020р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком, призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У червні 2020 року, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - померлого чоловіка ОСОБА_2 , у якого перебувала на утриманні і який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Проте, відповідач відмовив у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, протиправно посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачений такий вид пенсії як  пенсія по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 
Визнане протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.06.2020 року № 83.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з дня подання нею відповідної заяви, а саме з 05.06.2020р.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про неврахування судом першої інстанції того факту, що довічне грошове утримання судді у відставці не є видом пенсії у розумінні норм чинного національного законодавства.
ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 117).
05 червня 2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_2 , у якого перебувала на утриманні і який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (а.с.  185,186). 
До заяви про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника від 05.06.2020 року № 4534  позивач додала:
- ксерокопію паспорту та ідентифікаційного номеру;
- ксерокопію трудової книжки без серії та номеру (померлого);
- ксерокопію свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ;
- ксерокопію свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 ;
- ксерокопію податкової інспекції про присвоєння ідентифікаційного номера (померлого);
- довідку від 05.06.2020р. за вих. № 86 видану керуючою компанією «Суворовський»;
- довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 01.06.2020 року за вих. № 5-1418/20 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області.
09.06.2020 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення № 83  про відмову у переведені на пенсію по втраті годувальника  відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с. 183), яким  позивачу  відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, з посиланням на те, що це не передбачено чинним законодавством.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу, а тому позивач має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного грошового утримання  судді у відставці на час смерті годувальника, яка повинна виплачуватися  пенсійним органом, як захід матеріального забезпечення.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнятий Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (надалі Закон №1058-IV), який визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-VI.
За змістом статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).
Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
В той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком унормовані статтями 25, 27, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з положеннями частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат.
Своєю чергою, вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначає стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Отже, розмір такої пенсії обчислюється, виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.
При цьому, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано ні Законом України «Про статус суддів», ні Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Окрім цього, статтею 46 Основного Закону за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.
З цього приводу апеляційний суд зазначає, що призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є закони України «Про статус суддів» та «Про судоустрій і статус суддів», при цьому, вказаними актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016, рішення від 20 березня 2002 року у справі № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 у справі №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013).
У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 9 листопада 2018 року у справі №236/3193/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №667/1568/16 та від 15 січня 2020 року у справі №592/7939/16-а.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач, звертаючись до апелянта із заявою від 05.06.2020 року, просила перевести її на пенсію по втраті годувальника, без зазначення розміру, без посилання на приписи Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на, що суд першої інстанції не звернув уваги, а тому оскаржуване рішення було прийняте пенсійним органом без розгляду по суті поданої заяви, внаслідок чого підлягає скасуванню.
Таким чином, в зв`язку із зверненням позивача щодо переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідач зобов`язаний перевірити наявність підстав для такого переведення, але приймаючи оскаржуване рішення апелянт не врахував наявність у позивача права на переведення на пенсію за втратою годувальника відповідно до Закону №1058-IV. 
Підставою відмови у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника апелянт формально зазначив: «що таке не передбачено чинним законодавством», проте, підставою для переведення з пенсії за віком на пенсію і зв`язку із втратою годувальника є наявність пенсійного віку, страхового стажу, тощо.
Факт того, що довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм чинного національного законодавства не може бути підставою для позбавлення позивача права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Таким чином, апелянт формально, протиправно та передчасно відмовив позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
Апеляційний суд, враховуючи зміст заяви позивача від 05.06.2020 року, зазначає, що в даному випадку, позивач шляхом подання вказаної заяви реалізувала своє право на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в межах одного Закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
За змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки питання щодо призначення пенсій належить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, враховуючи те, що апелянт по суті не вирішив питання можливості переведення  позивача з одного виду пенсії на інший в межах одного закону, апеляційний суд, з огляду на принцип розподілу влади, не може втручатись до дискреції апелянта та зобов`язувати його прийняти рішення про переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.
Разом з цим, з огляду на встановлені в ході судового розгляду справи обставини та положення ч. 4 ст. 245 КАС України апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника від 05.06.2020 року з урахуванням доданих до неї документів, з дотримання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ№ 22-1 від 25.11.2005 року, та з урахуванням правової оцінки, наданій в цій постанові апеляційного суду.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення внаслідок неповного з`ясування обставин справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2-12, 72-80, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  -  задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 420/6767/20  -  скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою частково задовольнити адміністративний позов   ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.06.2020 року про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, з урахуванням висновків постанови апеляційного суду у справі №420/6767/20.
Встановити судовий контроль у справі №420/6767/20.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області  подати до Одеського окружного адміністративного суду  звіт про виконання  постанови апеляційного суду протягом трьох місяців з дня отримання копії постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2020 року у справі №420/6767/20. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 10.12.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.