Ухвала
 
02 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/26829/19
провадження № 61-15889ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ФОП ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в розмірі 1 000 доларів США.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, позов ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП  ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 1000,00 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
ОСОБА_1 27 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 липня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, у якій, посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ціна позову у справі № 686/26829/19 становить 1 000,00 доларів США та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа №  686/26829/19 є малозначною у силу вимог закону.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах. Проте, ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значеннядля  ОСОБА_3 .
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішенні ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга  ОСОБА_1  подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити  ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                        І. О. Дундар 
 
                                                                                                        М. М. Русинчук