ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року 
м.Харків
Справа №642/8717/19
Провадження №22-ц/818/4867/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,
Учасники справи:
Заявник (боржник):  ОСОБА_1 ,
Представник заявника (боржника): ОСОБА_2 , 
Стягувач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», 
Заінтересована особа 1: Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_3 , 
Заінтересована особа 2: Орган ДВС Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2020 року, постановлену суддею Шрамко Л.Л., - 

у цивільній справі за скаргою про поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою, скасування постанов державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харків ГТУЮ в у Харківській області, -
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання рішень державного виконавця незаконними та їх скасування, в якій просив поновити строк для подання скарги, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №59672444 від 30 липня 2019 року, винесену органом ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, та постанову державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, винесену 19 листопада 2019 року ОСОБА_3 про звернення стягнення на заробітну плату. 
В обґрунтування своєї скарги зазначив, що 10 червня 2011 року Ленінським районним судом м.Харкова був виданий виконавчий лист №2-4606/10 на виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1  на користь ПАТ АК «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №32/08-9 від 26 серпня 2008 року у розмірі 173216,16 грн. ОСОБА_1 не було відомо про це рішення та про наявність виконавчого провадження до грудня 2019 року, доки з бухгалтерії за місцем роботи ОСОБА_1  недоотримав заробітну плату, після чого отримав копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату. Вказана постанова винесена 19 листопада 2019 року державним виконавцем міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Айдіновим Е.Ш. на підставі виконавчого листа №32/08-9. 23 грудня 2019 року ОСОБА_1  дізнався, що стосовно нього існує виконавче провадження ВП №59672444, яке відкрито 30.07.2019 року Міжрайонним ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова. ОСОБА_1  оскаржив заочне рішення від 18 листопада 2010 року, вважає, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 липня 2019 року та про звернення стягнення на заробітну плату від 19 листопада 2019 року є незаконними, оскільки виконавче провадження було відкрито через 8 років, а не протягом встановленого законом трирічного строку. Постанова про звернення стягнення на заробітну плату містить завищену суму боргу на 910 грн., а також стягувачем зазначено АБ «Укргазбанк» замість ПАТ АБ «Укргазбанк» з іншим ЄДРПОУ. Окрім того, заявник не отримував поштою постанови, оскільки з 25 жовтня 2019 року не зареєстрований за вказаною у виконавчому листі адресою (а.с.1-4).
У запереченнях на скаргу стягувач ПАТ АБ «Укргазбанк» вказував, що скарга є безпідставною та такою, що подана з метою ухилення від виконання цивільно-правових обов`язків щодо виконання умов договору та рішення суду в примусовому порядку (а.с.19-21).

У пояснення по скарзі ОСОБА_1 зазначав, що вбачає в діях державного виконавця фальсифікацію та зловживання своїми повноваженнями. В суді державний виконавець Айдінов Е.Ш. підтвердив факт відсутності в матеріалах виконавчого провадження повідомлення боржника про винесення оскаржуваних постанов, за таких обставин державний виконавець не мав права вчиняти виконавчі дії. Вказував, що акт державного виконавця від 05 серпня 2019 року про виїзд за місцем проживання боржника є недостовірним. Державний виконавець не перевірив виконання рішення суду, хоч за рахунок реалізації заставного майна позичальника ОСОБА_4  заборгованість була частково погашена, та залишок боргу склав 145 957,07 грн. Держаний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату в сумі 173 216, 16 грн. , та судових витрат 910 грн., не враховуючи погашення боргу. Державний виконавець розшукав місце роботиОСОБА_1 , однак не прийняв заходів для встановлення його місця проживання. Станом на 22 червня 2018 рокуОСОБА_1  був знятий з місця реєстрації по АДРЕСА_1 , і станом на 25 жовтня 2019 року був зареєстрований по АДРЕСА_2 . Також вважає, що у зв`язку з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження від 25 квітня 2016 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС Ковтуном А.А. у зв`язку з непідвідомчістю адреси боржника Дзержинському ВДВС, виконавче провадження за діючої на той час редакцією ст.50 Закону «Про виконавче провадження» вважається завершеним та не може бути розпочато знову. АТ «Укргазбанк» в 2017 році звертався до того ж виконавця Шевченківського ВДВС Ковтуна А.А., який безпідставно виніс постанову від 13 листопада 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу з інших причин - у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, посилаючись на новий Закон № 1404-VIII. Вказана постанова від 13 листопада 2017 року прийнята з порушенням правил територіальності, є незаконною, постановленою внаслідок зловживання державним виконавцем своїми повноваженнями. Вважає, що в діях державного виконавця наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України (а.с.68-69).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 13 лютого 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, про визнання рішень державного виконавця незаконними та їх скасування було відмовлено (а.с.73-76).

Постановою Харківського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволена частково, ухвала Ленінського районного суду м.Харкова від 13 лютого 2020 року скасована, справа направлена до суду для продовження розгляду (а.с.148-150).
Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 15 липня 2020 року, дана цивільна справа призначена до судового розгляду (а.с.156).
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2020 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для подачі скарги на постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харків ГТУЮ у Харківській області від 30 липня 2019 року та від 19 листопада 2019 року. В задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №59672444 від 30 липня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» грошових коштів та постанови від 19 листопада 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, винесені державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Айдінова Е.Ш. відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що суд вважає можливим з метою забезпечення права боржника на звернення до суду задовольнити його заяву про поновлення строку для подачі скарги та розглянути скаргу по суті.
Правовідносини  сторін регулюються Законом «Про виконавче провадження» №1404-VIII 2 червня 2016 року (надалі - Закон), в редакції, діючої на час винесення оскаржуваних постанов. В період до 02 червня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» (від 21 квітня 1999 року), та ст.22 було встановлено строк пред`явлення до виконання судових рішень в один рік. Також, статтею 23 було передбачено переривання цього строку у разі пред`явлення виконавчого документу до виконання та поновлення цього строку. 
Вказано, що Закон зобов`язує державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження після надходження до відділу ДВС заяви стягувача про примусове виконання рішення і саме її невинесення є порушенням норм закону.
Вся кореспонденція боржнику направлялась державним виконавцем за адресою, вказаною в виконавчому листі та в довідках адресного бюро, а саме: АДРЕСА_1 . Дані на час відкриття виконавчого провадження про зміну адреси боржника у державного виконавця були відсутні, а заявник, маючи статус боржникам у виконавчому провадженні, не повідомляв державного виконавця про зміну місця проживання.
Обов`язковість виконання рішень покладена не тільки на виконавця, а й на всіх фізичних та юридичних осіб (боржників). Якщо боржнику відомо про існування рішення суду, яке набрало законної сили воно підлягає обов`язковому виконанню, незалежно від того знаходиться це рішення на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, чи не знаходиться. Оскаржуючи рішення державного виконавця з грудня 2019 року, за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, заявник не прийняв ніяких заходів для добровільного виконання рішення суду, тому його посилання на те, що йому не був наданий час для добровільного виконання рішення суду, не заслуговує на увагу. 
Заявник посилається на те, що строки пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинули, оскільки виконавче провадження відкрито через вісім років. Разом із цим, з поданих стягувачем копій документів виконавчих проваджень, вбачається, що виконавче провадження по стягненню боргу з ОСОБА_1 відкривалося тричі - в 2011, 2012, 2015, 2019 роках. Доказів того, що в цей період з моменту повернення виконавчого листа стягувачу та до повторного пред`явлення виконавчого листа до органів ДВС було попущено строк пред`явлення до виконання, ОСОБА_1 та його представником не подано. 
Предметом розгляду суду є постанова про відкриття в виконавчого провадження від 30 липня 2019 року та від 19 листопада 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату заявника.
Інші постанови державних виконавців, на які посилається заявник, не є предметом розгляду даної скарги, та суд надає їм оцінку лише з точки зору наявності підстав для відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови від 30 липня 2019 року. Аналізуючи постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29 травня 2012 року, суд зазначає, що в ній дійсно вказано строк для повторного пред`явлення до виконання до 29 травня 2012 року, який не узгоджується з положеннями ст.ст.22-23 Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (що діяв на той час), разом із цим, це можна трактувати, як очевидну описку, оскільки вірним був би строк повторного пред`явлення до виконання до 29 травня 2013 року. Посилання боржника та його представника на те, що стягнення має відбуватися лише з ОСОБА_4 не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки судом 10 червня 2011 року прийнято рішення про солідарне стягнення боргу за кредитним договором з двох відповідачів. Розмежовано було лише судові витрати, які стягнуто в рівних частках по 910,00 грн. з кожного з відповідачів. 
Державним виконавцем не надано доказів про отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 липня 2019 року, а також про звернення стягнення на заробітну плату, однак це не є підставою для скасування оскаржуваних постанов.
Постанова про закінчення виконавчого провадження від 25 квітня 2016 року винесена на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року), який передбачав направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Тобто, дана постанова не створювала наслідків, передбачених частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року
Заочним рішенням з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було стягнуто солідарно 173 216,16 грн, а також судові витрати по 910,00 грн, при цьому, сума 173216,16 та 910,00 дорівнює 174 126,16 грн. ОСОБА_1 в порядку ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» має право подавати виконавцеві докази повного або часткового погашення боргу, зокрема, за рахунок реалізації автобусу «Богдан» та в разі відмови виконавця у зменшенні суми, що підлягає стягненню, звернутись до суду зі скаргою на незаконні дії чи бездіяльність державного виконавця (а.с.178-182).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який є заявником (боржником) у справі,звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги та ухвалите нове рішення, яким задовольнити його скаргу і скасувати постанови державного виконавця від 30 липня 2019 року та 19 листопада 2019 року. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування скарги посилається на те, що судом не витребувались та не досліджувались матеріали виконавчого провадження, матеріали справи не містять підтвердження направлення ОСОБА_1 заперечень на скаргу стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк», якими була обґрунтована оскаржувана ухвала суду. Зазначає, що державним виконавцем не направлялися на його адресу постанови та незаконно збільшена сума боргу. Судом не з`ясовано та не надано оцінку правомірності винесення постанов про закінчення виконавчого провадження від 25 квітня 2016 року та про повернення виконавчого документа стягувачу від 13 листопада 2017 року. Вказує на фальсифікацію матеріалів виконавчого провадження. 
Також ОСОБА_1 зазначає, що на момент видачі виконавчого документу був чинним Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року, згідно з яким встановлено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання протягом року. Таким чином, заявник вказував, що такими неправомірними діями державного виконавця були порушені його права.

Стягувачем ПАТ АК «Укргазбанк», заінтересованими особами відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
В судове засідання сторони не з"явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 18 листопада  2010 року  по  цивільній  справі  №2-4606/10  з  ОСОБА_4   та  ОСОБА_1  на користь ПАТ АБ  «Укргазбанк»  було  стягнуто в  солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 173 216,16 грн. та судові витрати на загальну суму 910,00 грн.
На виконання даного рішення, Ленінським районним судом м.Харкова 10 червня 2011 року було видано виконавчий лист №2-4606/10 р., який був пред`явлений стягувачем ПАТ АБ  «Укргазбанк»  до Орджонікідзевського відділу ДВС ХМУЮ 28 липня 2011 року (а.с.22-23).
01 серпня 2011 року постановою заступника начальника Орджонікідзевського відділу ДВС ХМУЮ Глушко А.О. було відкрито виконавче провадження №27944528 з примусового виконання вказаного рішення суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 (а.с.24).
29 травня 2012 року виконавчий лист №2-4606 від 10 червня 2010 року було повернуто стягувачу із посиланням на відсутність у боржника майна, на яке можливо б було звернути стягнення (а.с.25).
24 липня 2012 року ПАТ АБ  «Укргазбанк» звернувся до Орджонікідзевського відділу ДВС ХМУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.26).
Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 15 серпня 2012 року було відкрито виконавче провадження №34521493 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 174 126,16 грн (а.с.27).
Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 30 листопада 2012 року було накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження майна ОСОБА_1 (а.с.28). 
Постановами головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 02 червня 2014 року накладено арешт на автомобіль ВАЗ-21063, д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , та від 09 червня 2014 року оголошено розшук автомобіля ВАЗ-21063, д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (а.с.29-30).
Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 14 травня 2015 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 (а.с.31).
Постановою державного виконавця Дзержинського відділу ДВС ХМУЮ Ковтун А.А. від 16 вересня 2015 року було відкрито виконавче провадження ВП №48954888 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в загальному розмірі 173 216,16 грн та 910,00 грн. Боржнику було встановлено семиденний строк на добровільне виконання рішення (а.с.32).
Постановою державного виконавця Дзержинського відділу ДВС ХМУЮ від 25 квітня 2016 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку із не отриманням боржником доходів на території Дзержинського району м.Харкова та направлений виконавчий лист за місцем реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , що належить за підвідомчістю до Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ (а.с.33).
Постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м.Харків ГТУЮ в Харківській області від 13 листопада 2017 року виконавчий лист №2-4606, виданий 10 червня 2010 року, повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 13 листопада 2020 року (а.с.35). 
Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУ у Харківській області від 30 липня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59672444 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 174 126,16 грн (а.с.36). 
Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУ у Харківській області від 19 серпня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує у ПП «Служба Логістики», відрахуванням із доходів боржника - загальна сума боргу становить 191 607,77 грн (а.с.37). 
19 листопада 2019 року постановою державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУ у Харківській області було звернуто стягнення на доходи божника ОСОБА_1 , які він отримує в ПП «Салекс Плюс», - відрахуванням із доходів боржника - загальна сума боргу становить 191 638, 77 грн (а.с.39).
Суд вважав, що по даній справі правовідносини сторін регулюються Законом «Про виконавче провадження» №1404-VIII в редакції 2 червня 2016 року, діючої на час винесення оскаржуваних постанов (далі-Закон). В період до 02 червня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» (від 21 квітня 1999 року) та ст.22 було встановлено строк пред`явлення до виконання судових рішень в один рік. Також, статтею 23 було передбачено переривання цього строку у разі пред`явлення виконавчого документу до виконання та поновлення цього строку.
Предметом розгляду суду є постанови про відкриття в виконавчого провадження від 30 липня 2019 року та про звернення стягнення на заробітну плату заявника від 19 листопада 2019 року.
Суд дійшов висновку, що посилання заявника на те, що строки пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинули, оскільки виконавче провадження відкрито через вісім років, є помилковим,та зазначив, що виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 відкривалося в 2011, 2012, 2015 та в 2019 роках. Доказів того, що в цей період з моменту повернення виконавчого листа стягувачу та до повторного пред`явлення виконавчого листа до органів ДВС був пропущений строк пред`явлення до виконання, ОСОБА_1 та його представником не подано.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року передбачено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі №3-рп/2001).
Так, на час відкриття виконавчого провадження (01 серпня 2011 року) діяв Закон України "Про виконавче провадження" в редакції від 04 листопада 2010 року №1404-VIII.
Пунктом 5 Розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Заочне рішення було ухвалене судом 18 листопада 2010 року, виконавчий лист видано 10 червня 2011 року і звернуто до виконання 28 липня 2011 року, тобто в межах річного строку. Після цього державними виконавцями були проведені дії передбачені, Законом України «Про виконавче провадження», а саме: відкривалось виконавче провадження, накладався арешт на майно боржника, оголошувався розшук боржника, а 25 квітня 2016 року було закінчено виконавче провадження і 13 листопада 2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу із встановленням строку для його повторного пред`явлення до 13 листопада 2020 року, 
Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Отже, пункт 5 Розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності закону від 02 червня 2016 року №1404-VIII. Дія пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідними положеннями не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №553/1951/14-ц (провадження №61-20552св18).
Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м.Харків ГТУЮ в Харківській області від 13 листопада 2017 року виконавчий лист №2-4606, виданий 10 червня 2010 року, повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення із зазначенням строку повторного пред"явлення 13 листопада 2020 року.
В межах зазначеного строку 30 липня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59672444 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 174 126,16 грн та постановою від 19 листопада 2019 року звернуто стягнення на доходи божника ОСОБА_1 . 
Отже враховуючи, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачем не був пропущений, суд першої інстанції правильно дійшов висновків про відмову у задоволенні скарги в частині скасування постанов державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про звернення стягнення на заробітну плату та скасування вказаних постанов.
Щодо оскарження дій державного виконавця, яким було допущено помилки в зазначені адреси стягувача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені вище порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" носять формальний характер, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з неправильно зазначеною адресою стягувача не є беззаперечно протиправним, стягувачем не оскаржені та не можуть фактично спричинити якісь негативні наслідки та порушити законні права або інтереси боржника.
Оскільки суд першої інстанції встановив усі обставини, дослідив докази та надав їм правову оцінку, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на вирішення скарги по суті.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2020 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду на підставі ст.389 Цивільного Процесуального Кодексу України.

Головуючий                                                                  С.С.Кругова

Судді Н.П.Пилипчук

О.Ю.Тичкова

повний текст постанови 
складено 1 грудня 2020 року