Справа № 161/12718/19 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/1042/20  Категорія: 69    	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 жовтня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І.,  Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 2020 року,  

                                      В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітнього сина.
Позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області. Від спільного подружнього життя народився син – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Шлюбних стосунків не підтримують. Усі спроби налагодити та відновити стосунки виявилися марними. Шлюб існує формально. Просила шлюб розірвати.
Зазначає, що вона разом з сином проживає в м. Луцьку та забезпечує комфортні умови для розумового та фізичного розвитку, що як найкраще відповідає інтересам ОСОБА_7 . В той же час відповідач не має власного житла. А тому вважає, що син повинен проживати саме з нею.
Просила шлюб розірвати, визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_3 ..
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2019 року шлюб між ОСОБА_9 , та ОСОБА_4 , зареєстрований 16.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 596 – розірвано.
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про ухвалення додатково рішення у справі. Зазначала, що суд не вирішив позовної вимоги щодо визначення місця проживання спільної дитини - ОСОБА_10 разом з матір`ю.
Просила ухвалити додаткове рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю – ОСОБА_3 ..
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 2020 року в задоволені заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в даній цивільній справі відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким визначити місце проживання сина ОСОБА_10 з матір`ю ОСОБА_3 , покликається на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального  права. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, скасувавши ухвалу суду першої інстанції.
Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення у даній цивільній справі, суд першої інстанції констатував про те, що позивачем не залучено до участі у справі орган опіки та піклування, який є обов`язковим у справі про визначення місця проживання дитини, позивач не обґрунтувала в своєму позові наявності спору між нею та відповідачем з приводу визначення місця проживання дитини, не подала жодних доказів на доведення такої вимоги, в тому числі, письмового висновку органу опіки та піклування, а тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення у цій справі, а тому заява ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення до задоволення не підлягає.
Висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення зроблені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.
Відповідно до ч. 1, 2, ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення  ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ст. 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом просила, крім розірвання шлюбу, визначити місце проживання малолітньої дитини з позивачем по справі. Суд, ухвалюючи рішення від 10 вересня 2019 року, зазначив що позов підлягає до задоволення та ухвалив шлюб між сторонами розірвати. Однак не вирішив позовної вимоги, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_10 . Справа розглядалась в загальному провадженні за відсутності учасників справи
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення  (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що отримавши заяву ОСОБА_3 про вирішення позовної вимоги, яка не була вирішено під час ухвалення рішення, суд першої інстанції повинен був вирішити питання щодо ухвалення в даній справі додаткового рішення  відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України, яким задовольнити чи відмовити в задоволені позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини.
Однак, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшовши висновку, що позовна вимога про визначення місця проживання дитини не підлягає до задоволення з огляду на те, що позивачем  не  залучено службу у справах дітей, не подано доказів, що між сторонами існує спір щодо проживання дитини, всупереч вимогах ст. 270 ЦПК України постановив ухвалу про відмову в ухвалені додаткового рішення, а не ухвалив додаткове рішення за результатами заявлених позивачем вимог щодо визначення місця проживання дитини.
З огляду на те, що судом першої інстанції було порушено порядок  вирішення питання щодо ухвалення додаткового судового рішення, з приводу заявленої позовної вимоги, яка не була вирішена судом під час ухвалення рішення, відповідно до ч. 4 ст. 379 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати. Питання про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення позовної вимоги, про визначення місця проживання малолітньої дитини, направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Однак апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки скаржник просить суд апеляційної інстанції  ухвалити додаткове рішення у справі з приводу не вирішеної позовної вимоги , що не належить до повноважень апеляційного суду. 
Керуючись ст. 367,369,374,379,381,382 ЦПК України, суд

                                               У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5   задовольнити частково.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 2020 року в даній справі скасувати, а питання про ухвалення судового рішення щодо вирішення позовної вимоги,  про визначення місця проживання малолітньої дитини, направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 

Головуючий:

Судді: