П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3850/20	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
           П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу №216 від 08.04.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати п.16 наказу начальника Департаменту патрульної поліції №216 від 08.04.2020 року "Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень", в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП майора поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення за час виконання нижче оплачуваної роботи;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП та в частині стягнення різниці грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за час виконання нижче оплачуваної роботи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 08.04.2020 року №216 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади. Позивач вважає Наказ № 216 про притягнення до дисциплінарної відповідальності протиправним та вважає, що в свої діях не вбачає склад дисциплінарного правопорушення, а також вказує на порушення відповідачем процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в яких, в обґрунтування правової позиції,      зокрема, зазначено, що за результатами службового розслідування складено Висновок службового розслідування від 10.03.2020 року. Так, в ході службового розслідування встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачається відсутність належного контролю за дотриманням підлеглими службової дисципліни, невжиття заходів щодо припинення допущення порушень, недотримання вимог законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та на порушення вимог пунктів 1, 2, 11, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки, ОСОБА_2 від учинення правопорушення не стримував, керівникові про це не повідомляв, тим саме, відповідач зазначає, що позивач вчинив дисциплінарний проступок.

          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу № 216 від 08.04.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано п.16 наказу начальнику Депаратаменту патрульної поліції №216 від 08.04.2020 року "Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП майора поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого грошового забезпечення за період з 08.04.2020 року по час постановлення рішення суду у даній справі.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
На вказане рішення суду Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні. позовних вимог повністю. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції закінчив розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді начальника відділу озброєння Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та має звання майор поліції.
Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції №41 від 11.01.2020 року "Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків окремих працівників УПП в Одеській області ДПП" проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками УПП в Одеській області ДПП, що виразилось у неналежному виконанні службових обов`язків.
Так, за результатами проведення службового розслідування на підставі наказу ДПП №216 від 08.04.2020 року відповідачем прийнято рішення за вчинення дисциплінарного проступку, що      виразилось у порушенні п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію, п.1,2, 11 , 13 ч.3 ст.1, п.6, 7, 8 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту НПУ, абзаців 1, 3 п. 3 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, п.п.2.1.2, 2.1.4, 2.1.5 п. 2.1 розділу 2, п.п.3.1.3, 3.1.7 п.3.1 розділу 3 посадової інструкції начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 13.12.2017 року №6086, Присяги працівника поліції, відповідно до вимог п.6 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту НПУ, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.
Вважаючи притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Закону України "Про Національну поліцію" підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України.
Статтею 18 цього Закону визначені основні обов`язки поліцейського.
Так, відповідно до вимог п.п.1, 2 ч.1 цієї статті поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Пунктом 6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Згідно пункту 4 розділу XI Закону № 580-VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Із положень статті 19 Закону № 580-VIII випливає, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
В свою чергу, з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179 затверджено Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - Правила №1179).
Із положень пункту 1 розділу II Правил № 1179, випливає, що під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен:
- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Згідно до вимог ст.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 року №901-VIII, до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 року №3460-ІV, яким визначається сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.
Статтями 1 та 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України надано визначення службової дисципліни та дисциплінарного проступку.
Так, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби. 
Згідно із статтею 2 Дисциплінарного статуту, за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських.
Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.
Статтею 3 Дисциплінарного статуту визначено, що керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний:
1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;
2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;
3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;
4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;
5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності;
6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними;
контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;
у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.
Згідно до вимог статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до вимог статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:
1) зауваження;
2) догана;
3) сувора догана;
4) попередження про неповну службову відповідність;
5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;
6) звільнення з посади;
7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до вимог статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед      законом      незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником (частина перша статті 16 Дисциплінарного статуту).
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.
Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:
1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.           Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:
1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;
2) попередня бездоганна поведінка;
3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;
4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;
5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;
6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є:
1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння;
2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;
3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього;
4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку;
5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.
У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.
У разі вчинення поліцейським незначного проступку керівник може обмежитися його попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни.
У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.
У разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.
Дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь до поліцейських, які мають первинні спеціальні звання, та у виді звільнення з посади до поліцейських, які обіймають посади найнижчого рівня, не застосовується.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений      наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року № 893.
Згідно з розділом VI Порядку № 893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання      Конституції      і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.
Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу висновку службового розслідування вбачається, що відповідачем під час проведення службового розслідування та при прийнятті спірного наказу не вказано й, відповідно, не надано належних та допустимих доказів, причинно-наслідкового зв`язку вчинених дій чи допущеної бездіяльності позивача, з урахуванням його функціональних обов`язків щодо факту вчинення незаконних дій ОСОБА_2 .
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що функціональними обов`язками позивача не передбачено проведення індивідуально-виховної роботи з особовим складом.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Наказ № 41 від 11.01.2020 року не передбачав проведення розслідування відносно позивача і був виданий з інших підстав, через що останній був позбавлений можливості ознайомитись із наказом про проведення відносно нього службового розслідування і таким чином, був обмежений у реалізації права на захист, можливості надати письмові пояснення щодо обставин та доказів правомірності своїх дій.
Суд першої інстанції, задовольняючи вимогу про поновлення позивача на посаді начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП, вважав за необхідне стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_3 суму недоплаченого грошового забезпечення за період з 08.04.2020 року по час постановлення рішення суду у даній справі.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Колегією суддів встановлено, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади став висновок службового розслідування      проведеного за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, що виразилось у неналежному виконанні службових обов`язків, про що стало відомо під час моніторингу мережі Інтернет.
Відповідно до посадової інструкції начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 13.12.2017 року № 6086, начальник відділу:
п. 2.1.1 розподіляє посадові обов`язки між працівниками відділу, здійснює контроль за їх виконанням;
п. 2.1.2 вживає заходи та надає пропозиції, щодо належного забезпечення озброєнням та спеціальними засобами особового складу Управління;
п. 3.13 одержує в установленому порядку від керівників та працівників структурних підрозділів Управління документи та матеріали, необхідні для виконання своїх завдань та обов`язків;
п. 3.1.7 повідомляє безпосередньому керівнику про усі недоліки, виявлені у процесі виконання своїх посадових обов`язків та у діяльності відділу і вносить пропозиції по їх усуненню.
Отже, апелянт зазначає, що до повноважень позивача належить контроль за діями підлеглих йому поліцейських та на позивача покладено персональну відповідальність за невиконання таких обов`язків.
При цьому, під час службового розслідування комісія встановила порушення позивачем вимог що      виразився у порушенні п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію, п. 1,2, 11, 13 ч.3 ст.1, п.6, 7, 8 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту НПУ, абзаців 1, 3 п.3 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року № 1179, п.п.2.1.2, 2.1.4, 2.1.5 п.2.1 розділу 2, п.п.3.1.3, 3.1.7 п.3.1 розділу 3 посадової інструкції начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 13.12.2017 року № 6086, що, як наслідок, призвело до порушення вимог службової дисципліни ОСОБА_2 .
Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, висновок службового розслідування не містить посилання на докази, які б вказували на протиправність дій позивача, тяжкість проступку, не наведено яку шкоду заподіяно позивачем, не зазначено чи враховувалося та досліджувалося відповідачем попередня поведінка позивача, його ставлення до виконання службових обов`язків, рівень його кваліфікації.
З аналізу висновку службового розслідування вбачається, що відповідачем під час проведення службового розслідування та при прийнятті спірного наказу не вказано й, відповідно, не надано належних та допустимих доказів, причинно-наслідкового зв`язку вчинених дій чи допущеної бездіяльності позивача, з урахуванням його функціональних обов`язків щодо факту вчинення незаконних дій ОСОБА_2 .
При цьому, відповідач вказує на неправомірні дії учасників мобільної групи регулювальників дорожнього руху, нецільового використання старшим групи ОСОБА_4 інспекторів та транспортних засобів УПП в Одеській області ДПП, з посиланням на фотозображення смс-листування в месенджері "Telegram" учасників груп "Коса", "ГАИ". Проте, позивач не перебував ані в мобільній групі регулювальників дорожнього руху, ані в чатах груп "Коса", " ГАИ ", що свідчить на безпідставність звинувачень позивача.
При цьому, в матеріалах справи міститься позитивна характеристики позивача (т.2 а.с.48).
Колегія суддів вважає, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій не надано належних доказів на підтвердження висновку щодо здійснення позивачем неналежного контролю за діями підлеглих, неналежного проведення індивідуально-виховної роботи з особовим складом, що призвело до порушення вимог службової дисципліни ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що функціональними обов`язками позивача не передбачено проведення індивідуально-виховної роботи з особовим складом.
Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що його службове розслідування є безпідставним, оскільки Наказ №41 від 11.01.2020 року не передбачав проведення розслідування відносно позивача і був виданий з інших підстав, через що останній був позбавлений можливості ознайомитись із наказом про проведення відносно нього службового розслідування і таким чином, був обмежений у реалізації права на захист, можливості надати письмові пояснення щодо обставин та доказів правомірності своїх дій.
При цьому, відповідачем не спростовано ту обставину, що підлеглого позивача було відкомандировано із відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП до спеціальної групи регулювальників дорожнього руху.
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що відповідачем не мотивовано неможливості застосування до позивача, іншого передбаченого статтею 13 Дисциплінарного статуту, виду дисциплінарного стягнення, окрім як звільнення з посади, з урахуванням того, що позивач перебуває на службі в органах внутрішніх справ (поліції) понад 20 років, до дисциплінарної відповідальності не притягався та характеризується особою, яка у службовій діяльності дотримується законів,            інших нормативних актів, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ України.
Зазначена правова позиція суду ґрунтується на висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 05.03.2020  року у справі справа №824/126/17-а.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04), рішення від 10 лютого 2010 року (набуло статусу остаточного 10 травня 2011 року), п.58 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

          Отже, беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлення судом першої інстанції протиправності винесення відповідачем спірного Наказу "Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень", в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП майора поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, позовна вимога щодо поновлення позивача на роботі на зазначеній посаді підлягає задоволенню. В цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно до вимог ч.2   ст.235 КЗпП України   при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про доходи № 706 від 28 травня 2020 року за підписом начальника ВОП УФЗБО І.А. Ворон, заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарні місяці, що передували звільненню (березень 2020 року (16 446, 70 грн.) + квітень 2020 року (16 446, 70 грн.) складає 32 893, 40 грн.
За приписами ч.1      ст.94 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
З урахуванням приписів ч.1      ст.27 Закону України "Про оплату праці"      порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим      постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року      (далі - Порядок № 100).
Відповідно до вимог п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
За приписами абз.3 п.3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Отже, розрахунок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу колегією суддів здійснено наступним чином: позивач - ОСОБА_1 звільнений з посади начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП - 08.04.2020 року. Останній день роботи є днем звільнення. Період вимушеного прогулу складає 155 робочих днів, зокрема, у період з 08.04.2020 року по 23.11.2020 року (день ухвалення апеляційним судом постанови). Два попередні місяці, що передують звільненню - березень-квітень 2020 року. Кількість робочих днів - 42. Грошове забезпечення: 32 893,40 грн. : 42 днів = 783,18 грн./день х 155 днів вимушеного прогулу = 121 392,90 грн.
При цьому, згідно матеріалів справи позивача було переведено на нижчу посаду, а саме інспектором взводу №1 роти №8 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП (т.2 а.с. 298). Отже, враховуючи, що позовні вимоги позивача - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п.16 наказу начальнику Департаменту патрульної поліції №216 від 08.04.2020 року "Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП майора поліції ОСОБА_1 застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади та зобов`язання Департаменту патрульної поліції поновити позивача на посаді начальника відділу озброєння УПП в Одеській області ДПП підлягають задоволенню, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1       грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2020 року по час ухвалення судового рішення у даній справі в загальному розмірі  121 392,90 грн. (сто двадцять одна тисяча триста дев`яносто дві) грн. 90 коп. за винятком виплачених сум грошового забезпечення на посаді інспектора взводу №1 роти №8 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП, яку займав ОСОБА_1 згідно наказу ДПП №283 о/с від 21.04.2020 року. 

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її. 
Згідно до положень ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року та прийняття нової постанови про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року - скасувати в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого грошового забезпечення за період з 08.04.2020 року по час постановлення рішення суду у даній справі.
          Ухвалити у цій частині нову постанову, якою стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3 м. Київ, 03048, ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2020 року по час ухвалення судового рішення у даній справі в загальному розмірі  121 392 грн. (сто двадцять одна тисяча триста дев`яносто дві) грн. 90 коп. за винятком виплачених сум грошового забезпечення на посаді інспектора взводу №1 роти №8 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП, яку займав ОСОБА_1 згідно наказу ДПП №283 о/с від 21.04.2020 року. 
В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року залишити без змін. 
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.   Кравченко К.В.