Справа № 447/3675/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.  
Провадження № 22-ц/811/181/20                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Савуляка Р.В., Приколоти Т.І.
секретаря: Савчук Г.В.
за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника АТ КБ «Приватбанк»- Жарського І.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИЛА:
Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 25.06.2007 між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 73113-CRED, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 5 000,00 дол. США на термін до 19.12.2008 зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом 19.09.2014 становить 14 560,57 дол. США, яка складається з: 3505,18 дол. США – заборгованість за кредитом; 11 055,39 дол. США – заборгованість по процентах за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов договору 18,62 дол. США– штраф (фіксована частина); 528,30 дол США – штраф (процентна складова).
Згідно судового наказу від 06.08.2008 з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнено заборгованість у сумі 3 994,51 дол. США.  
З урахуванням суми стягненої за судовим наказом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11 112,98 дол. США.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2015 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 жителя АДРЕСА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 11112,98 дол США, що за курсом 13,43 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.09.2014 складає 149247,30 грн.  
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 жителя АДРЕСА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1492 (одна тисяча чотириста дев"яносто дві) грн 47 коп. судового збору.       
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Вказує на те, що починаючи з 19.12.2008 позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування штрафних санкцій та інших передбачених договором сум. Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом лише 03.11.2014, тобто строк позовної давності для звернення до суду про стягнення заборгованості по кредитному договору № 73113-CRED від 25.06.2007 та стягнення штрафних санкцій за вказаним договором сплив, тому вважає, що у позові слід відмовити в повному обсязі. Зазначає, що жодних доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності позивач не надав. 
Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник АТ КБ «Приватбанк» Жарський І.Р. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін, з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на  які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,  які  були досліджені в   судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом установлено, що 25.06.2007 між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 73113-CRED, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 5000,00 дол. США на термін до 19.12.2008 зі сплатою відсотків за користування кредитом.    
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, виникла заборгованість, яка станом 19.09.2014 становить 14 560,57 дол. США, яка складається з: 3 505,18 дол. США – заборгованість за кредитом; 11 055,39 дол. США – заборгованість по процентах за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов договору 18,62 дол. США– штраф (фіксована частина); 528,30 дол США – штраф (процентна складова).
Згідно судового наказу від 06.08.2008 з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнено заборгованість у сумі 19 333,43 грн (а.с.4).  
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Ураховуючи наведене, суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредиту у розмірі   11 112,98 дол США, що за курсом 13,43 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.09.2014 складає 149 247,30 грн.
Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.
Як убачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 73113-CRED від 25.06.2007 на термін до 19.12.2008. Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 дол. США шляхом зарахування на кредитну картку № НОМЕР_2 , а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Строк дії даної картки до 01.2010 згідно договору від 25.06.2007.
Відповідно до п.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язується виплатити банку суму кредиту і проценти по ньому відповідно до графіка.
Графік щомісячних платежів за кредитним договором наведений у таблиці, яка підписана сторонами (а.с.8).
Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Судом установлено, що у серпні 2008 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. Банк просив достроково повернути кредит та проценти, що визнав представник позивача в судовому засіданні.
Миколаївським районним судом Львівської області 06.08.2008 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 19 333,43 грн. Вказане судове рішення не виконано, що визнали сторони.
Таким чином,  пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом банк змінив строк виконання  основного зобов`язання. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі     № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) наведено такий правовий висновок.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження              № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Ураховуючи наведене, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача процентів, штрафу, нарахованих за кредитним договором з серпня 2008.
Як убачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, заборгованість станом на липень 2008 становила 4 235,78 дол. США , з яких 3505,18 дол США - заборгованість за кредитом, 730,66 дол. США- заборгованість за процентами за користування кредитом, і така підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що позов було подано банком до суду після спливу позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки, як убачається з матеріалів справи, пунктом 5.7 Кредитного договору № 73113-CRED від 25.06.2007 сторонами погоджено 5 річний строк позовної давності, а останнє погашення заборгованості відбулось 26.08.2014, чим перервано строк позовної давності. Позовна заява подана банком до суду 28.11.2014 , тобто в межах 5 річного узгодженого сторонами строку позовної давності.
Покликання апелянта на те, що він не укладав жодних кредитних договорів також не обґрунтовані.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В наведеній нормі закріплена презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Презумпція може бути спростована у двох випадках: якщо правочини за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються недійсними законом з моменту їх вчинення (нікчемні правочини) або недійсність яких встановлюється судом на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках (оспорювані правочини).
Як установлено судом, 25.06.2007 між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 73113-CRED, який відповідачем не оспорений та не визнаний недійсним в судовому порядку.
За таких обставин рішення суду слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 235,84 дол. США, з яких 3505,18 дол. США - заборгованість за кредитом, 730,66 дол. США- заборгованість за процентами за користування кредитом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2015 року скасувати.
       Ухвалити нову постанову. Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 235, 84 доларів США.
       В решті позову відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:10.12.2020

Головуючий          

Судді