ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" грудня 2020 р.                                                                    Справа №914/902/20
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                В.М. Гриців
          Г.Г. Якімець,
розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 39/5-914-20 від 17.09.2020 року (вх.   № 01-05/2618/20 від 24.09.2020 року) 
на рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2020 року 
у справі № 914/902/20
за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі АТ «НАК «Нафтогаз України»)
до відповідача: Комунального підприємства «Перемишлянитеплоенерго» (надалі КП  «Перемишлянитеплоенерго»)
про стягнення 52389,62 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

15.04.2020 року АТ «НАК «Нафтогаз Україна» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до КП   «Перемишлянитеплоенерго» про стягнення 52389,62  грн., з яких: 29561,65 грн. – пеня, 5099,63 грн. – 3% річних та 17728,34 грн. – інфляційні втрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач несвоєчасно здійснював виконання своїх договірних зобов`язань щодо оплати за отриманий природний газ.
Рішенням господарського суду Львівської області від 31.08.2020 року у справі №914/902/20 (суддя Б.І. Яворський) частково задоволено позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз Україна». Стягнуто з КП «Перемишлянитеплоенерго» на користь АТ «НАК «Нафтогаз Україна» 15000,00 грн. пені, 17728,34 грн. втрат від інфляції, 5099,63 грн. 3%  річних та 2102,00 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач, в порушення умов договору постачання природного газу, прострочив оплату поставленого у лютому-березні 2017 року природного газу. Перевіривши правильність проведеного позивачем розрахунку пені, 3%  річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та правомірними. При цьому, суд частково задоволив клопотання відповідача, дійшовши висновку про можливість зменшення заявленої до стягнення пені до 15000,00 грн. відповідно до частин 1, 2 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України. Також суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення, встановивши відсутність доказів про існування обставин, які перешкоджають чи ускладнюють виконання рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з оскаржуваним рішенням суду щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку із зменшенням розміру пені.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що при зменшенні пені суд не врахував інтереси позивача. Натомість, суд визнав винятковим випадок та підставою для зменшення пені важкий фінансовий стан відповідача та збитковість Підприємства. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2020 року у справі №914/902/20 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 14561,65 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу повністю заперечує проти доводів скаржника. Зауважує, що повністю сплатив позивачу основний борг за отриманий у березні-лютому 2017 року природний газ. Звертає увагу на те, що невчасний розрахунок за спожитий природний газ виник не з вини Підприємства, а через зовнішні фактори, на які відповідач не має змоги вплинути. Просить залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2020 року у справі №914/902/20, апеляційну скаргу АТ  «НАК «Нафтогаз України» – без задоволення.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/902/20 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: В.М. Гриців, Г.Г. Якімець.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 року (головуючий-суддя О.В.   Зварич, судді: В.М. Гриців, Г.Г. Якімець) відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою у справі №914/902/20 та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2020 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач та відповідач ознайомлені з порядком розгляду даної справи шляхом надсилання вказаної ухвали суду на їх електронні адреси.
Також ухвала Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень України (№92284228), тобто є загальнодоступною.
Учасники справи зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у їх справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На час винесення даної постанови від учасників справи не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» на судове рішення у справі №914/902/20, яке є предметом оскарження. 

Обставини справи

16.09.2016 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КП  «Перемишлянитеплоенерго» (споживач) укладено договір постачання природного газу №5179/1617-БО-21 (з наступними змінами та доповненнями), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (а.с. 16-34).
Згідно з п. 1.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 27.10.2016 року) природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Відповідно до п.п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 27.10.2016 року) постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 554,5 тис.куб.м, у тому числі за місяцями (тис.куб.м): листопад – 48,2; грудень – 135,6; IV кв. 2016 року – 183,8; січень – 175,0; лютий – 145,0; березень – 50,7; I кв. 2017 року – 370,7. 
У відповідності до п. 2.4 договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 23.01.2017 року) підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.4 цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу. 
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п. 3.1 договору).
За змістом п.3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (п.п. 3.5, 3.6 договору).
Згідно п. 5.2 договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 30.12.2016 року) ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором з 23 грудня 2016 року становить 4942,00  грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20%. До сплати за 1000 куб.м природного газу з ПДВ – 5930,40 грн. 
Пунктом 6.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 27.10.2016 року) визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
У відповідності до п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
В пункті 8.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 27.10.2016 року) зазначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
У разі виникнення спорів (розбіжностей) сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку (п.п. 10.1-10.2 договору).
Згідно розділу 12 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
На виконання умов даного договору позивач протягом листопада-грудня 2016 року та січня-березня 2017 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 2772901,89   грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 30.11.2016 року на суму 276488,63 грн., від 31.12.2016 року на суму 817801,68 грн., від 31.01.2017 року на суму 1000322,08 грн., від 28.02.2017 року на суму 601182,44 грн., від 31.03.2017 року на суму 77107,06 грн. Дані акти підписані представниками сторін без зауважень, підписи яких скріплені печатками сторін договору (а.с. 35-39).
Сторони не заперечують, що відповідач повністю оплатив вартість отриманого природного газу.
Однак, в порушення своїх договірних зобов`язань щодо терміну оплати природного газу, відповідач прострочив оплату поставленого позивачем у лютому-березні 2017 року природного газу, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою позивача по операціях за договором № 5179/1617-БО-21 з 01.10.2016 року по 31.07.2019 року та здійсненим позивачем розрахунком штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань КП   «Перемишлянитеплоенерго» за договором № 5179/1617-БО-21 (а.с. 13-15, 41).
Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало прострочення відповідачем оплати природного газу поставленого у лютому-березні 2017 року. 

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
В силу частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до частин 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України, статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі договору постачання природного газу № 5179/1617-БО-21 від 16.09.2016 року (з наступними змінами та доповненнями) відповідач без жодних зауважень прийняв від позивача природний газ вартістю 2772901,89 грн., що підтверджується вищеописаними актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 року, від 31.12.2016 року, від 31.01.2017 року, від 28.02.2017 року, від 31.03.2017 року. Відповідач оплатив вартість отриманого природного газу, однак, прострочив оплату поставленого позивачем у лютому-березні 2017 року природного газу, що підтверджується вищевказаною довідкою позивача по операціях за договором № 5179/1617-БО-21 та здійсненим позивачем розрахунком штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань КП   «Перемишлянитеплоенерго» за договором №  5179/1617-БО-21, що спричинило порушення умов п. 6.1 договору щодо порядку здійснення оплати за прийнятий природний газ.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань КП   «Перемишлянитеплоенерго» за договором № 5179/1617-БО-21 позивач нарахував відповідачу за період з 28.03.2017 року по 11.01.2018 року 3% річних в сумі 5099,63 грн. та 17728,34 грн. інфляційних за період з 01.04.2017 року по 31.12.2017 року.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд першої інстанції встановив, що такі є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому задоволив ці позовні вимоги. Стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 5099,63 грн. та 17728,34 грн. інфляційних втрат.
Колегія суддів враховує, що рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2020 року у справі №914/902/20 не оскаржується у вищезгаданій частині позовних вимог.
При розгляді апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 29561,65 грн. за період з 28.03.2017 року по 25.10.2017 року суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 8.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 27.10.2016 року) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Суд першої інстанції перевірив наданий позивачем розрахунок пені та визнав дану вимогу такою, що підлягає задоволенню. Водночас, місцевий господарський суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру заявленої до стягнення пені, задоволивши частково клопотання відповідача, заявлене у відзиві на позовну заяву (вх. №18372/20 від 25.05.2020 року), та стягнув з відповідача на користь позивача пеню в сумі 15000,00 грн.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Як видно з матеріалів справи, відповідач у клопотанні, заявленому у відзиві на позовну заяву (вх. №18372/20 від 25.05.2020 року) просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 95% від заявленої суми, покликаючись на скрутне фінансове становище та повну оплату отриманого природного газу у спірному періоді.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
З аналізу наведених норм права вбачається, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Суд встановив, що КП   «Перемишлянитеплоенерго» використовує природний газ для виробництва теплової енергії, яка в подальшому споживається бюджетними установами/організаціями та населенням. Порушення порядку та строків розрахунків відбулося не з вини відповідача, оскільки зумовлене значною заборгованістю споживачів за спожиті послуги. На підтвердження вказаного відповідачем долучено копії фінансових звітів за 2017 та 2019 роки (а.с. 85-86).
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно зменшив розмір належної до стягнення пені до 15000,00 грн., пославшись на положення частин 1, 2 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та обставини даної справи. 
При цьому, суд зауважує, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов спірного договору, а стягнення з КП  «Перемишлянитеплоенерго» пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем свого зобов`язання.
З аналізу вищеописаних правових норм, матеріалів даної справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для часткового задоволення цієї позовної вимоги, зменшення розміру нарахованої позивачем пені та стягнення з відповідача 15000,00 грн. пені, оскільки таке зменшення пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
Доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені є такими, що не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки суд при вирішенні цього питання дослідив ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості отриманого природного газу. 
Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність зменшення розміру пені, оскільки суд при вирішенні даного питання в належній мірі перевірив доводи сторін щодо їх фінансового стану, врахував їх майнові інтереси, а також те, що сума основного боргу за договором сплачена відповідачем у повному обсязі.
Твердження скаржника про те, що місцевий господарський суд порушив приписи статті 233 ГК України, статей 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України не знайшли свого підтвердження.
Усі інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків по суті спору, наведених в рішенні господарського суду Львівської області 31.08.2020 року у справі №914/902/20.
Також в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення, встановивши відсутність доказів про існування обставин, які перешкоджають чи ускладнюють виконання рішення.
У вказаній частині рішення господарського суду Львівської області 31.08.2020 року не оскаржується.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року, справа “Серявін проти України, зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Трофимчук проти України”, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 8, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 39/5-914-20 від 17.09.2020 року (вх.   № 01-05/2618/20 від 24.09.2020 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2020 року у справі № 914/902/20 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 
Суддя                                                                                                    В.М. Гриців
        Суддя                                                                                                    Г.Г. Якімець