ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року  
м. Черкаси   
  		
справа № 712/6998/19,  провадження № 22-ц/821/1345/20 категорія: 308010000  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.
секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк»;
представник позивача – адвокат Луньова Анна Геннадіївна;
відповідачі:  ОСОБА_1 ;
Усатий Ігор Олександрович;
Усата Алла Володимирівна;
ОСОБА_2 ;
ОСОБА_3 ;
ОСОБА_4 ;
ОСОБА_5 ;
представник відповідачів – адвокат Івашкова Надія Євгенівна
третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради 

розглянув у порядку позовного провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення, зняття з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей, у складі: головуючого судді Токової С.Є., дата складання повного тексту 12 червня 2020 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» - Мальцева А.В. звернулася в суд з позовом до відповідачів про виселення та зняття з реєстраційного обліку та звільнення від звільнення від особистих речей.
Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» право власності на квартиру АДРЕСА_1 перереєстрована на АТ «Укрсоцбанк», що належала на праві власності ОСОБА_1 .
Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно відповідне застереження в Іпотечному договорі, яке передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Оскільки законним власником вищевказаної квартири є АТ «Укрсоцбанк», в силу ст. 317 ЦК України, відповідачі, втративши право власності на квартиру, одночасно втратили право користування нею.
Згідно довідки про склад сім`ї в даній квартирі власником якої є АТ «Укрсоцбанк», зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Малолітні особи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , зареєстровані в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулася раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи.
Позивач звертався до відповідача з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення.
Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у будинку, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.
Оскільки відповідачі не є власниками квартири, надалі, проживаючи в ній без будь-яких правових підстав, фактично порушують законні права власника – АТ «Укрсоцбанк», а отже підлягають виселенню з квартири.
Просив суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . 

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2020 року замінено первісного позивача ПАТ «Украсоцбанк» на його правонаступника – Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» відмовлено повністю. 

Рішення суду мотивоване тим, що за умови, що іпотечне майно було придбане не за кредитні кошти, відповідачі, які проживають в такому житловому приміщенні не втрачають право користування ним у зв`язку зі зверненням стягнення на іпотечне майно, адже відповідне є можливим лише у разі пропонування позивачем іншого житла для таких мешканців.
Крім того, не дивлячись на те, що представник позивача вказувала в судовому засіданні правову підставу позову ст. 391 ЦК України, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин ст. 109 ЖК України. Яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.
За таких умов відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, поскільки позивачем не доведено наявності в нього права на застосування обраного ним способу захисту своїх прав.
Позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є похідною від вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, а тому підстав для її задоволення відсутні. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2020 року представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Луньова А.Г., вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, просить скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Судові витрати покласти на відповідачів по справі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при постановленні оскаржуваного рішення не з`ясовано усіх обставин, що мають істотне значення для справи та не надано їм належної оцінки, у зв`язку з чим, прийнято не вірне по суті рішення. 
Фактично відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції захистив права та інтереси відповідачів, в той час безпідставно допустив порушення прав та інтересів АТ «Альфа-Банк» як власника нерухомого майна.
Зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося шляхом позасудового врегулювання спору. Відповідно до положень договору іпотеки, вимог ст.ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на квартиру. 
Власником нерухомого майна є Банк, однак, він позбавлений фактичної можливості розпоряджатися власним майном. Спірна квартира вже є не предметом іпотеки, а предметом права власності АТ «Альфа-Банк».
А також, звертає увагу, що підставою та предметом спору не є виселення осіб з предмету іпотеки, а визнання колишніх власників такими, що втратили право користування приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку, тобто ст. 109 ЖК України не може бути застосована до спірних відносин.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Крім того, у висновку Верховного Суду, викладеного у постанові по справі № 759/12425/18, зазначено, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки. До того часу, поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена в праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. А тому, негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
Зазначений висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 653/1096/16-ц від 04 липня 2018 року. 

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходив. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

19.12.2006 року між позивачем (Іпотекодержатель) та відповідачем ОСОБА_1 (Іпотекодавець) був укладений іпотечний договір № 898/06-034-646, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку Банку в якості забезпечення виконання ним зобов`язань за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 898/06-034-646 від 19.12.2006 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 02.10.2000 року. Вказаним предметом іпотеки забезпечено повернення кредиту у розмірі 65000 доларів США.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 07.03.2019 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» на підставі повідомлення про звернення стягнення від 22.01.2019 року, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 25.01.2019 року, договору кредиту № 899/06-034-646 від 19.12.2006 року, іпотечного договору № 899/06-034-646 від 19.12.2006 року.
Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося шляхом позасудового врегулювання спору.
Згідно з довідкою Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради № 7106-01-10 від 02.04.2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
15.05.2019 року банк направив на адресу відповідачів вимогу від 26.04.2019 року про добровільне виселення, в якій зазначив, що відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» банк 07.03.2019 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходилась в іпотеці банку відповідно до умов Іпотечного договору. Керуючись ст. 391 ЦК України, банк вимагає добровільно звільнити всіма мешканцями вказане житлове приміщення, зі зняттям всіх мешканців з реєстраційного обліку, а також звільнити приміщення від особистих речей. У випадку невиконання вимоги добровільно, банк звернеться до суду та органів державної виконавчої служби для здійснення примусового виселення.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною четвертою статті 9, частинами першою, четвертою статті 156 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.
З усталеної практики Верховного Суду України вбачається, що у такому випадку необхідно захистити права колишнього власника, застосувавши положення статті 109 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення попереднього власника лише з наданням іншого житлового приміщення.
В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.
Вказану практику підтвердила й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).
Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.
При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16 січня 2020 року № 61-1906св19, 23 липня 2020 року № 61-16195св19, 20 травня 2019 року № 61-44514св18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року № 14-317цс18.
У справі, суд першої інстанції, установивши, що квартира, яка є іпотечним майном та про виселення відповідачів з якої просив позивач, була придбана не за рахунок коштів, наданих ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») ОСОБА_1 , а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення з даної квартири відповідачів без надання їм іншого постійного жилого приміщення, правильно застосувавши до спірних правовідносин положення статті 109 ЖК УРСР.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про помилкове застосування до спірних правовідносин норми  ст. 109 ЖК УРСР спростовуються вищевикладеним.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 втратив право власності на квартиру, то й втратив право користування нею, а тому правова вимога нового власника будинку про виселення колишніх власників (користувачів) квартири є законною та обґрунтованою в силу статті 346 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не аргументував ні мету, яку він переслідував, подавши позов про виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення, ні співмірність такого виселення відповідній меті.
Апеляційний суду констатує, що втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року).
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є похідною від вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, а тому підстави для її задоволення відсутні.
Доводи, на які посилається представник банку в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують. При дослідженні матеріалів справи та встановленні характеру правовідносин між сторонами у справі, визначенні способу їх правового регулювання, судом першої інстанції були дотримані норми як матеріального так процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки про необхідність відмови в позові банку.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення, зняття з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.  

Повний текст постанови складено 24 листопада 2020 року.

Головуючий                                                В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                Л.І. Василенко

                                                                В.О. Єльцов