ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/7691/17                                                                  Суддя (судді) першої інстанції:Усатова І. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 жовтня 2020 року                                                                                  м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,
 за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2019, - 

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , згідно  з Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності (на 21.01.2014 ).
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2019 позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.  
В судове засідання з`явилися представники апелянта, підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги, посилався на те, що право на звернення за отриманням одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю у позивача виникло з моменту встановлення 3 групи інвалідності вперше, а саме: до 01.01.2014 (до набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975), отже така допомога повинна призначатися та виплачуватися в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Вказує, що відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0071732 від 21.01.2014 позивачу під час повторного огляду було встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку із пораненням, контузією пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії. В пакеті документів немає довідки органів медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності, що не дає можливості визначити розмір одноразової грошової допомоги відповідно до чинного Порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи,  доводи скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з того, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, з урахуванням вимог встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України.
З матеріалів справи вбачається, що з 22.03.1982 по 15.05.1984 проходив військову службу у лавах Збройних Сил Радянської армії та проходив військову службу у складі в/ч НОМЕР_1 з 04.11.1982 по 25.01.1985 в Демократичній Республіці Афганістан, де велись бойові дії. 
У лютому 1984 року під час проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан отримав кульове поранення правої гомілки, що підтверджується актом судово-медичного дослідження № 74/В.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1096 від 11.11.2010 встановлено, що поранення (контузія) та захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, та 21.01.2014 під час повторного огляду МСЕК йому було встановлено 3 групу інвалідності з 21.01.2014 - довічно, у зв`язку із пораненнями, контузією та захворюваннями, які пов`язані в країнах, де велися бойові дії.
21.01.2014 позивачу призначено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням та захворюванням, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 21.01.2014 серії АВ № 0071732.
У зв`язку з відмовою Міністерства оборони України у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, у 2016 році останній звертався до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом, в якому просив зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975 та пункту 4 частини першої статті 16, пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, тобто на 21.01.2014.
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.10.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017, у справі №760/14616/16-а було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у порядку та на умовах, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», статтей 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прийняти відповідне рішення.
Листом №1303/652 від 05.04.2017 Київський міський військовий комісаріат повідомив позивача що ним до Департаменту фінансів Міністерства оборони України були направлені документи відповідно до постанови Солом`янського районного суду у м. Києві.
Як вбачається з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №24 від 17.03.2017, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Ураховуючи, що заявником не подано довідку органів МСЕК про встановлення йому інвалідності під час первинного огляду, а також документ, що свідчить про обставини поранення, вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.
Вважаючи відмову Міністерства оборони України щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням 3 групи інвалідності неправомірною, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим  Законом  мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 2011-XII встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.
У відповідності до ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).
Відповідно до частини 2 пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
В ході розгляду справи встановлено, що інвалідність позивачу встановлена вперше 21.01.2014 у зв`язку із пораненням та захворюванням, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби, та за правилами пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідач протиправно відмовив у її виплаті.
На день виникнення у позивача права на отримання вказаної допомоги внаслідок встановлення ІІ групи інвалідності, тобто 21.01.2014 р., діяв Порядок № 975, а тому відповідач зобов`язаний вирішити питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги саме відповідно до вказаного Порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 р. по справі № 760/20297/16-а.
Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу зазначений у п. 11 Порядку № 975.
Такими документами відповідно до п. 11 Порядку № 975 є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Тож, доводи апелянта про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, яке передбачало можливість призначення допомоги лише в разі настання інвалідності не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, що позивачу вперше інвалідність встановлено через 25 років з дня звільнення зі служби, є необґрунтованими, засновуються на фрагментарному і неправильному тлумаченні законодавства та суперечать наведеним правовим висновкам Верховного Суду у вказаній справі.
Висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 678/283/17 колегія суддів не вбачає підстав для відступу від таких висновків під час розгляду даної справи.
Разом з тим, доводи відповідача про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги і що ним не надано всіх документів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку захворювання та інвалідності, щодо причин та обставин настання інвалідності, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що при зверненні із заявою щодо призначення спірної допомоги позивачем було подано відповідний пакет документів, якими підтверджується не лише факт встановлення йому інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії, а й зокрема доданої копії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії про встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв (протокол ЦВЛК від 11.11.2010 №1095) вбачається, що поранення (контузія), захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, яким підтверджено причинно-наслідковий зв`язок захворювання та інвалідності, причин і обставин її настання.
Отже, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч вимогам ч.  2 ст. 77 КАС України, не довів перед судом тих обставин, на які він посилається.
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). 
Крім того, суд апеляційної інстанції за результатами аналізу практики Європейського Суду з прав людини (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України») та статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод дійшов висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі. 
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу – задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2019 – скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975 та пункту 4 частини першої статті 16, пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності (21.01.2014).
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

          О. М. Ганечко

          Повний текст постанови виготовлено 19.10.2020