ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 жовтня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/2028/20
Головуючий у першій інстанції - Косач І. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/908/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бечка Є.М.,
суддів: Губар В.С., Євстафіїва О.К., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі,
дата складання повного тексту: 01 червня 2020 року, м.Чернігів,

                                     В С Т А Н О В И В:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 в якому просила стягнути на її користь з відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2525 грн на місяць, але не менше 50% прожитого мінімуму на дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття; судові витрати покласти на відповідача.
Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі та мають спільну дитину - сина, ОСОБА_2 , який проживає разом з позивачкою. Відповідач кошти на утримання сина не надає, однак дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, тому, з урахуванням витрат, які вона несе, а також планує в майбутньому понести на утримання, вважає за доцільне визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 2525 грн на місяць.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 березня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 26 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець, має дохід і може надавати матеріальну допомогу, а також, враховуючи потреби дитини, матеріальний та сімейний стан сторін, відсутність у відповідача інших дітей та утриманців, суд визначив аліменти на утримання неповнолітньої дитини саме у частці від доходу у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, заявлені в суді першої інстанції в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем не надано належних доказів щодо його доходу, він офіційно не працює, а займається підприємницькою діяльністю, його дохід не є фіксований, відповідач проживає у власному будинку, має автомобіль, боргових зобов`язань не має.
Також ОСОБА_1 зазначає, що законодавством передбачено, що особа на користь якої стягуються аліменти сама має право обрати спосіб сплати аліментів, тому вона визначила розмір аліментів у твердій грошовій сумі для належного забезпечення дитини.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Гутника В.П. надійшов відзив, в якому сторона відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Доводи відзиву зводяться до того, що ч.3 ст.181 СК України визначено право того з батьків, з ким проживає дитина визначити аліменти у частці, або у твердій грошовій сумі. На момент подання позову дитина фактично проживала з обома батьками, підстави позову не змінювались, тому відсутні підстави для застосування даної статті.
Також представник відповідача звертає увагу, що позивачкою не надано доказів на підтвердження витрат на утримання дитини, а частина витрат запланована на майбутнє і на момент подачі позову ОСОБА_1 їх не несла. 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає. 

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 вересня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4), який рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 грудня 2019 року було розірвано (а.с.6-8).
Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5). 
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Також матеріали справи містять дублікати квитанцій про оплату комунальних послуг ОСОБА_2 у 2020 році за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.34-36), зокрема в період проживання разом з ОСОБА_1 та спільною дитиною ОСОБА_2 . 
Згідно копії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця - ОСОБА_1 вбачається, що за період трьох кварталів 2019 року отримала дохід в розмірі 46158 грн (а.с.52).

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Аналізуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції врахувавши ст. ст. 181,182,183 СК України та рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини саме у частці від доходу у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, а не у твердій грошовій сумі.
Факт того, що відповідач є фізичною особою підприємцем та отримує самостійний дохід встановлено в суді першої інстанції та позивачкою не заперечується, тому відсутні правові підстави для визначення розміру аліментів на дитину в твердій грошовій сумі.
ОСОБА_1 у своєму позові, як на підставу задоволення своїх позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі, обґрунтовуючи суму аліментів, зазначала, що планує у майбутньому понести витрати на дитину, а саме, крім іншого, також на відвідування спортивної секції (тренажерну залу), абонемент до якої коштує 500 грн на місяць, а також витрати на репетиторів з української мови, біології та фізики, які становлять 600 грн на місяць. Однак, не додала до позову жодного доказу на підтвердження своїх витрат, крім того частина витрат запланована на майбутнє, які позивач на момент подачі позову їх не понесла. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що законодавством передбачено, що особа на користь якої стягуються аліменти сама має право обрати спосіб сплати аліментів, тому вона визначила розмір аліментів у твердій грошовій сумі для належного забезпечення дитини, не заслуговують на увагу, оскільки суд обґрунтовано і в повному обсязі врахував обставини, передбачені ст. ст. 181, 182, 183 СК України, стосовно розміру стягнення та матеріальних можливостей відповідача надавати аліменти на утримання дитини. Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутися до суду з позовом щодо зміни стягнення з відповідача аліментів у відповідності до ст. 192 СК України.
Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті рішення. 
В той же час, заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу є слушними і приймаються судом апеляційної інстанції. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                    Судді: