У Х В А Л А  
14 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 396/1055/18
провадження № 61-16642ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Руденко Ганною Валентинівною, на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року в цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря», треті особи: приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Полякова Наталія Василівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів міни земельної ділянки, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та купівлі-продажу емфітевтичного права, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та речових прав на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на квартиру, поділ спадкового майна.
Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір міни земельної ділянки загальною площею 6,5362 га на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 09 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 6,5362 га на території Глодоської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 09 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 an>
Визнано недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , предметом якого є право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,5362 га на території Глодоської сільської ради.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу емфітевтичного права, виданий 26 липня 2018 року, видавник приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Озерна О. П.
Скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що виникло на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) та договору купівлі-продажу емфітевтичного права.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
05 листопада 2020 року  ОСОБА_1 через адвоката Руденко Г. В., подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року, в якій з урахуванням уточнень просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року касаційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору, надання виправленої касаційної скарги та заяви про поновлення строку касаційного оскарження, належно обґрунтованої доказами. 
У грудні 2020 року до суду надійшли матеріали, якими недоліки скарги усунуто.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до абзацу першого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у в касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, підстави касаційного оскарження.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує, що судами попередніх інстанцій розглянуто спірні правовідносини без залучення в якості відповідачів                        ОСОБА_2 та ФГ «Обрій», внаслідок чого судом першої інстанції було ухвалено судове рішення, яким вирішено питання про права, свободи та інтереси осіб, які не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).
За таких підстав касаційна скарга  ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом четвертим частини другої статті 389 ЦПК України.
З приводу строку касаційного оскарження в касаційній скарзі зазначено таке.
Повний текст оскаржуваної постанови виготовлено за допомогою програми документообігу суду 06 жовтня 2020 року та 07 жовтня 2020 року надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень, супровідний лист, яким ця копія направлялася учасникам справи, датований також 06 жовтня 2020 року. З огляду на такі обставини, з урахуванням того, що в постанові не вказано дату виготовлення повного тексту судового  рішення, скаржник вважає, що повний текст оскаржуваної постанови було виготовлено 06 жовтня 2020 року, а тому строк касаційного оскарження не пропущений.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові  рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній  формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і  підписання.
Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст оскаржуваної постанови надіслано судом 07 жовтня 2020 року. Копію оскаржуваної постанови виготовлено судом 06 жовтня 2020 року. Касаційну скаргу подано 05 листопада 2020 року, тобто, в межах тридцяти днів з моменту надсилання до ЄДРСР виготовленого тексту оскаржуваного судового рішення. Проаналізувавши в сукупності вказані обставини, підтверджені належним чином доказами, колегія суддів дійшла висновку про те, що строк касаційного оскарження не пропущений.
Скаржником сплачено судовий збір у розмірі 7048,00 грн та кошти зараховані до спеціалізованого фонду Державного бюджету України.
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану адвокатом Руденко Ганною Валентинівною, на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року.
Витребувати з Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області  матеріали цивільної справи №396/1055/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря», треті особи: приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Полякова Наталія Василівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів міни земельної ділянки, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та купівлі-продажу емфітевтичного права, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та речових прав на нерухоме майно.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.  
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             А. А. Калараш
Є. В. Петров
О. С. Ткачук