ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року	Львів	Справа № 380/979/20 пров. № А/857/10869/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Гінди О.М., Мікули О.І.,
               
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду  від 09 липня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України у Львівській області про стягнення коштів,-

суддя в 1-й інстанції - Кухар Н.А.,
час ухвалення рішення – 09.07.2020 року, 15:13 год,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 14.07.2020 року,

                                                      в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Львівський державний університет внутрішніх справ (далі – позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України у Львівській області (далі – третя особа) про стягнення коштів у сумі 16463,14 грн. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року позовна заява залишена без розгляду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не дослідив у повній мірі докази, які свідчать про поважність пропуску строку на звернення до суду та прийняв необґрунтоване рішення, оскільки відсутність бюджетного фінансування на оплату судового збору є поважною причиною пропуску строку звернення. 
Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу за їхньої відсутності в порядку письмового провадження. При цьому, колегія суддів відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки воно не підтверджене належними доказами та явка відповідача в суді апеляційної інстанції не визнана обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.
Судом встановлено, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів .
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року клопотання представника відповідача задоволено. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
07.04.2020 року представником відповідача подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до ч.5 ст. 122, ч.4 ст. 123, п.8 ч.1 ст. 240 КАС України. Заяву обґрунтовано тим, що позивачем не було подано до суду жодних доказів на підтвердження неможливості подання позову у місячний строк з 13.08.2013 року та з 10.01.2019 року, тобто з дати коли позивачу стало відомо про те, що його спір підсудний адміністративному суду.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року позовна заява залишена без розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
З матеріалів справи слідує, що відповідач з 03.08.2006 року був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання у відповідача відповідно до наказу від 03.08.2006 року за № 210 о/с та укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п.п. 3.1, 2.3.6 цього Договору відповідач був зобов`язаний у випадку звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням його в начальному закладі.
Згідно наказу ГУ МВС у Львівській області від 07.12.2010 року за № 378 о/с відповідача було звільнено з ОВС за порушення дисципліни згідно п.64 «є» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».
Позивачем було подано позов про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням відповідача в начальному закладі до Яворівського районного суду Львівської області, по якому було відкрито провадження у справі № 460/1066/13-ц. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10.01.2019 року провадження у справі закрито, оскільки розгляд справи підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Львівського апеляційного суду від 18.07.2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 10.01.2019 року залишено без змін. 
Позивач зазначає, що з 18.07.2019 року починається строк звернення до суду.
Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду ще у постанові від 12.12.2018 року у справі № 804/285/16 зробила правовий висновок про підсудність вказаної категорії справ адміністративним судам.
Проте, оскільки ухвала про закриття провадження у справі № 460/1066/13-ц набрала законної сили 18.07.2019 року, саме з цієї дати судом відраховується строк звернення до суду.
Позовна заява за правилами адміністративного судочинства була подана у січні 2020 року, тобто зі спливом місячного строку з дня набрання законної сили ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10.01.2019 року.
Позивач зазначає, що після висновку Великої Палати Верховного Суду значно звузились строки позовної давності, без врахування коштів, виділених для сплати судового збору. Саме відсутність фінансування зумовила неможливість звернення до суду в місячний строк.
Колегія суддів не бере до уваги такі твердження позивача з огляду на наступне.
Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується  реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.
Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду. 
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено  законом  з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених  КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Належних підстав неможливості звернення до суду у встановлений законодавством строк позивачем не наведено.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
За змістом ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
У ситуації з пропуском строків установами, що фінансуються з Державного бюджету, поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів тощо. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
 У вказаній справі позивач як під час звернення до суду, так і в апеляційній скарзі не наводить будь-яких інших обставин і не надає відповідних доказів, які би свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з позовом.
Таким чином, позов подано з пропуском місячного строку на звернення до суду у спорах щодо проходження публічної служби, без поважних причин, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність залишення без розгляду позовних вимог. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 122,123,308,310,311,312,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                      п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/979/20 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 11 листопада 2020 року