ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
29 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 208/6387/18
провадження № 51-2758км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                                     ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040160001089, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі — КК),
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Дніпровського  апеляційного суду від 4 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 .
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року  ОСОБА_7  засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м. Кам`янському Дніпропетровської області таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, повторно за таких обставин.
27 червня 2018 року приблизно о 02:00 ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 88 на вул. Олекси Сокола у м. Кам`янському, діючи таємно, умисно, повторно, із корисливих мотивів, переліз через паркан та шляхом віджимання склопакета викруткою проник у цей будинок, звідки таємно викрав майно, належне ОСОБА_8 , а саме: болгарку «Дніпро-М» моделі МШК-1250Р, болгарку «Grand» моделі МШУ 125-1250, дриль електричний «PowerCraft» ED 550gb. Потім з викраденим із місця вчинення злочину втік та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди, на загальну суму 2062,85 грн.
Крім того, 1 липня 2018 року приблизно о 10:00 ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку  АДРЕСА_2 , шляхом відчинення замка вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 цього будинку за допомогою двох викруток і шматка проволоки проник у неї, звідки таємно викрав належний ОСОБА_9 телевізор вартістю 400 грн. Потім з викраденим з місця вчинення злочину втік та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на вказану суму.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 4 березня 2020 року вирок щодо ОСОБА_7 залишив без зміни.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та внаслідок цього — невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого  ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, щосуд апеляційної інстанції:
- усупереч вимогам ст. 419 КПК не перевірив належним чином доводів прокурора в апеляційній скарзі і не дав вичерпних відповідей, які би ґрунтувалися на повному та всебічному дослідженні обставин, що підлягають урахуванню відповідно до визначених у статтях 50, 65 КК загальних засад призначення покарання:
- помилково погодився з визнаною судом першої інстанції пом`якшуючою покарання обставиною (добровільне відшкодування шкоди (повернення майна) та висновком цього суду, який, на переконання прокурора, повною мірою не ґрунтується на положеннях закону, щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання за наявної недоведеності останнім його міцних соціальних зв`язків.
Разом з цим прокурор у касаційній скарзі вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій належно не встановили і не навели в судових рішенняхсуттєвих та переконливих обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості, характер та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину. Також прокурор зауважує те, що суди належним чином не врахували тяжкості, високої суспільної небезпеки, зухвалості вчиненого злочину і в повному обсязі не врахували даних про особу ОСОБА_7 , який має незняті й непогашені судимості і не став на шлях виправлення та продовжив свою злочинну діяльність.
Позиції учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надійшло.
У судовому засіданні прокурор підтримала доводи та вимоги, викладені у касаційній скарзі, захисник заперечував щодо її задоволення. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дійу касаційній скарзі не оскаржується.
Відповідно дост. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Таким чином, законодавцем визначено, що явно несправедливим через м`якість або суворість покарання може бути саме за видом чи розміром.
Проте в апеляційній скарзі прокурор належним чином не обґрунтував своїх вимог щодо виду та розміру покарання.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 , яке за своїм розміром є явно несправедливим унаслідок м`якості (з урахуванням того, що суд першої інстанції призначив останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років), відповідно до ст. 409 КПК просив скасувати вирок через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим унаслідок м`якості, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, що є меншим, ніж призначене судом першої інстанції.
При цьому в поданій апеляційній скарзі прокурор не наводив жодних мотивів щодо неправильного застосування кримінального закону, а саме положень ст. 75 КК, та не зазначав, яким чином покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є несправедливим унаслідок м`якості.
У частині  1 ст. 420 КПК передбачено вичерпний перелік випадків, коли суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, а саме у разі:
1)                 необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2)                 необхідності застосування більш суворого покарання;
3)                 скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4)                 неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Проте жодного з цих випадків на обґрунтування вимоги про скасування вироку суду першої інстанції в апеляційній скарзі прокурора вказано не було.
Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
За таких обставин доводи в касаційні скарзі прокурора щодо порушення судом апеляційної інстанції положень ст. 414 та ч. 2 ст. 419 КПК не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
За частиною 3 ст. 442 КПК при скасуванні або зміні судових рішень у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення.
Водночас суд апеляційної інстанції належним чином оцінив доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та постановив ухвалу в межах своєї компетенції з урахуванням положень статей 404 і 420 КПК.
За таких обставин, враховуючи, що Судом не встановлено порушень вищезазначених норм КПК, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги прокурора і скасування ухвали суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 4 березня 2020 рокущодо ОСОБА_7  — без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                       ОСОБА_2                   ОСОБА_3