Ухвала
Іменем України

16 листопада2020 року
м. Київ
справа № 294/297/19
провадження № 51-5445 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України (далі – КК), та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2020 року скасовано та на підставі ч. 1 ст. 49 КК в редакції, що діяла станом на 02 серпня 2017 року, ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК, 
а кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.  
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело 
до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
В обґрунтування посилається на те, що відповідно до положень ст. 409 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) у апеляційного суду були відсутні підстави для скасування вироку у зв`язку із необхідністю застосування ст. 49 КК з підстав, що виникли після дати постановлення судом першої інстанції вироку. Крім того, на час вирішення апеляційним судом клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, обвинувачений та захисник ОСОБА_7 не відмовлялися 
від своїх апеляційних скарг у цій справі, в яких ставились питання про недоведеність винуватості обвинуваченого та закриття провадження з реабілітуючої підстави – 
за відсутністю складу злочину та про зміну вироку в частині призначення покарання 
і в частині вирішення цивільного позову потерпілої. За таких обставин прокурор вважає, що апеляційний суд мав вирішувати вищевказане клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності 
на підставі ст. 49 КК одночасно з розглядом апеляційних скарг, та в разі відсутності підстав для скасування чи зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК, за наслідками розгляду апеляційних скарг частково задовольнити вищевказане клопотання сторони захисту і звільнити ОСОБА_5 від покарання за вироком суду 
від 29 січня 2020 року з огляду на ст. 49 КК, у порядку ч. 5 ст. 74 КК.
Перевіривши доводи касаційної скарги, надану копію оскаржуваної ухвали 
та матеріали провадження за касаційною скаргою, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на таких підставах. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу                 про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи 
від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК).
З огляду на ст. 417 КПК, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу 
і закриває кримінальне провадження.
Пунктом 1 ст. 49 КК в редакції, що діяла станом на 02 серпня 2017 року, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження 
або позбавлення волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності 
у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 
ст. 49 КК строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 
ст. 49 КК).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності 
у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого 
на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії ухвали, апеляційний суд, скасовуючи вирок суду першої інстанції та на підставі ч. 1 ст. 49 КК звільняючи ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закриваючи, діяв відповідно до норм статей 284, 286, 417 КПК. 
Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачувався 
у вчиненні 02 серпня 2017 року злочину, передбаченого ст. 128 КК, який відповідно 
до ст. 12 цього Кодексу відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Тобто з дня його вчинення минуло понад три роки. Ухвалений щодо нього вирок не набрав законної сили, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин 
не зупинявся та не переривався, а тому апеляційний суд вірно зазначив, 
що ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку 
із закінченням строків давності.
Також обвинуваченому  ОСОБА_5 апеляційним судом було роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 49 КК і право на заперечення проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Проти задоволення такого клопотання  ОСОБА_5 не заперечував, 
асторона захисту наполягала на вирішенні вказаного клопотання негайно 
до закінчення розгляду апеляційних скарг.
Крім того, в ухвалі суду апеляційної інстанції звернута увага й на те, що оскільки вирок підлягає скасуванню, а вказане кримінальне провадження щодо 
 ОСОБА_5 – закриттю, заявлені потерпілою та прокурором цивільні позови залишаються без розгляду. Разом із цим роз`яснено, що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК, особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, 
а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин апеляційною інстанцією прийнято обґрунтоване рішення 
про скасування вироку Баранівського районного суду Житомирської області 
від 29 січня 2020 року, звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК та закриття кримінального провадження, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни ухвали апеляційного суду, 
у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Оскільки з касаційної скарги прокурора та доданої до неї копії судового рішення 
не вбачаються підстави для її задоволення, колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                        ОСОБА_3